Slägtet Exoeoetus. 465 



K. MöBius'), som visat, att de fleste oriktigt uppfattat deras 

 flygförmåga, och att den i grunden är mindre utbildad och mera 

 öfverensstämmande med bröstfenornas vanliga rörelser, än man 

 förestält sig, samt afvikande från fåglarnes och flädermössens 

 flygt. Enligt honom varar deras flygt sällan längre än 10 — 15 

 sekunder, men de fara då horisontelt genom luften med hastig- 

 heten af en afskjuten pil, dock något saktare emot fartens slut, 

 och ofta till en längd af omkr. 100 meter. Det hufvudsakliga 

 af hans iakttagelser är sammanfattadt i följande: Arterna af 

 si. Exocoetus uppstiga med stor hastighet ur vattnet, utan af- 

 seende på vindens rigtuing eller vågornas lopp. Med deras 

 bröst- och bukfenor göra de i allmänhet icke under flygten 

 några fladdrande rörelser, utan hålla dem stadigt utspända, ehuru 

 bröstfenorna stundom kunna förete särdeles snabba vibrationer. 

 Den bakre delen af kroppen nedhänger under flygten något un- 

 der den främre. Rakt emot vinden flyga de vanligtvis längre 

 än med den samme, eller om rigtningen af deras flygt och den 

 samma af vinden med hvarandra bilda en vinkel. De fleste 

 Exocoeter, som flyga mot eller med vinden, bibehålla under sin 

 flygt den rigtning, med hvilkeu de uppstigit ur vattnet. Vind- 

 stötar, som komma f]'ån sidan emot desse fiskars vid uppstig- 

 ningen varande flygbana, leda denna senare in i deras rigtning, 

 hvaraf således är tydligt, att flygfiskarne sakna förmåga att 

 gifva sin flygt en af vindens oberoende rigtning. Alla Exocoe- 

 ter, som aflägsna sig från fartygen, sväfva under hela sin flygt 

 nära öfver vattenytan, men om de vid starkare vind flyga emot 

 vågornas lopp, så höja de sig vanligen öfver h varje vågberg, 

 ehuru de stundom sänka stjertfenan något in i toppen af detta. 

 Endast sådane Exocoeter höja sig till en mera betydande höjd 

 (på sin höjd till 5 meter öfver vattenytan), hvilkas väg genom 

 luften korsas af ett fartyg. Under dagen falla de sällan om 

 bord på fartyg, utan merendels blott under natten, och aldrig 

 under vindstilla, utan endast under blåst. Oftast falla de på så- 

 dana fartyg, hvilkas reling endast ligger 2 till 3 meter öfver vatt- 

 net, och då dessa med god fart segla suedt emot vinden eller ock 

 med sidovind, och de komma aldrig om bord från läsidan, utan 



i) Zeitschr. fur wissensch, Zoologie, Bd. XXX, Supplera, pag. 339. — 



1878. Förf. liade tillfälle att göra dessa iakttagelser å fljgtiskar under 

 segling öfver Indiske oceanen. 



LiUjehorg : FisVame. H. 30 



