476 Slägtet Esox. 



gäddfiskar hafva blifvit funna i den yngre tertiära sötvattens- 

 kalken vid Oeningen samt i den diluviala mergeln i Schlesien. 

 Lemningar af den nu lefvande vanliga gäddan äro ymniga i 

 qvartära färskvattenslager, så att denna art utan tvifvel är 

 af hög ålder. 



I. Slägtet Esox, Artedi. 1738. 



(Geneva Pisciiim, pag 14. — 1738). 



Nosen är bred, nedtrycld ocli franitiU afnmdad samt teni- 

 ligen läng, men öfverkäJcen lan icke höjas uppät, såsom Jios 

 näbbgäddan. Gapet är särdeles stort. De falshe gälarne 

 äro glandidäre och dolde. Buhfenorna äro belägna långt till- 

 baka och väl utbildade. För öfrigt utmärkt genom familjens 

 karakterer. 



Till detta slägte höra 5 till 6 arter från färska och stun- 

 dom bräckta vatten i tempererade och till en del äfven kalla 

 trakter inom norra hemisferen, och af dessa tillhör den ena 

 både Gamla och Nya Werlden och de öfriga blott den senare. 

 De äro mycket glupske roffiskar. 



1. Esox llicius, Linné. 



Gäddan. 



Ögats längddiameter inneliålles hos de utvuxne mellan 

 3 och 4 ggr i nosens längd eller af ståndet mellan öfverkäkens 

 spets och ögat. Kroppssidorna i allmänhet med mer eller 

 mindre aflånge messingsgule fläckar, som stundom bilda upp- 

 till af brutna tvärband. 



Rf. 19—23: af. 16—20; brf. 14—16; bf. 10—11; stjf. 

 4-f 19-f 4. 



Esox Lucius, Linné; Fauna Svecica, pag. 126. — 1761. 



„ ^ Pallas : Zoographia Eosso-Asiatica, vol. Ill, pag. 336. — 



1831. 

 „ " W. v. Wright, b. Fries & c. U. Ekström: Ska;ndin:s Fiskar, 



2;clra haft., pag. 49, pl. 10. — 1837. 



H. KröteR: Danmarks Fi.ske, 3:dje Bd. pag. 236. — 1846 

 — 1853. 



