486 Slägtet Esox. 



dera sidan af dess främre ände har det en liten men hos äldre 

 temligen tjock och ojemn förbening, med hvilken gombenet med 

 sin främre ände artikulerar. Ofvanpå hvardera af dessa förbe- 

 ningar och betäckande den ligger en tunnare, men dock fast 

 och hård, framtill bredare och baktill tillspetsad, ofvan konvex, 

 lång benskifva, som sträcker sig tillbaka närmare nosens bas. 

 Båda dessa benskifvor äro temligen långt åtskilda, och mellan 

 deras främre ändar är öfre silbensbrosket blottadt, och bakom 

 desse ändar betäcka de de yttre sidodelarne af pannbenens främre 

 smale delar, och bidraga således till att bilda nosens öfre ben- 

 betäckning. Dessa bens homologisering är underkastad någon 

 svårighet. Huxley säger i sina "Lectures on the Elements of 

 Comparative Anatomy", pag. 175, att deras natur är tvifvel- 

 aktig ("doubtful"), men säger sedermera i "Manual of the Ana- 

 tomy of Vertebrated Animals", pag. 154, att de förmodligen äro 

 nasalben, och i så fall skulle gäddan hafva 2:ne par nasalben, 

 och de i fråga varande benen vara det 2:dra paret af dessa 

 ben. Detta förefaller oss emellertid icke fullt antagligt, och 

 det toi-de knappt hafva sitt motstycke hos Teleostei, ehuru 3:ne 

 par nasalben enligt BruHL^) förefinnas hos Lepklosteus bland 

 Ganoidei. Till färg och struktur likna de pannbenen, och äro 

 alldeles olika de rätta nasalbenen såväl som de andra hudben, 

 som höra till samma grupp som dessa. Då de ligga öfver pann- 

 benen och till större delen genom dessa äro skilda från öfra 

 silbensbrosket, kunna de ej heller med fog antagas vara förbe- 

 ningar, utgångna från detta brosk. Deras utseende antyder 

 emellertid, att de, liksom öfra silbenets ben och pannbenen, äro 

 bildade genom perichondrisk förbening. Hjessbenen hafva det 

 vanliga läget bakom pannbenen och mellan o. pterotica och öfra 

 nackbenet. De äro temligen stoi-a och hafva sin största utbred- 

 ning på bredden, och betäcka utåt till en del o. pterotica, bakåt 

 en stor del af o. epotica och inåt till en stor del öfra nackbe- 

 net, så att de ofvanpå detta stöta nära intill hvarandra. Pann- 

 benen äro mycket stora, och intaga den vida störste delen af 

 det fasta kraniets längd, sträckande sig från strax bakom no- 

 sens främre ände till nära kraniets bakre d:o. De äro åtskilda 

 genom permanent sutur och äro å sin främre halfdel smala och 



1) "Osteologisches aus dem Paviser Pflanzengaiten", pag. 22. tab. 3. 

 tig. 14, na 1— na 3. 



