Gäddan. 493 



— I Finland förekommer den enligt Malmgren') allmänt öfver 

 allt ända upp i Lappland, och enligt Pallas-) förekommer den 

 i hela Kyssland och Sibirien, ända till floderna Indigirka, Cha- 

 tanga och Amur, äfvensom i Kaspiska Hafvet. Inom Europa 

 är den utbredd söder ut till England, der den är allmän både 

 i England, Skotland och Irland; till Frankrike, der den 

 blott saknas i någre af dess sydligare delar, och till Italien, 

 der den .är allmän öfver större delen af Italiens fasta land, en- 

 ligt GiGLioLi. Enligt Jordan & Gilbekt är den talrik i de östre 

 delarne af Förenta Staterna i N. Amerika söder ut till norra 

 Oiiio. Den har således en ofantligt vidsträckt geografisk utbred- 

 ning inom norre hemisferen. 



Gäddan håller sig under den varmare årstiden vanligen 

 i närheten af stränderna och på sådana ställen, hvarest vat- 

 tenväxter förefinnas, ofta i ganska grundt vatten, ehuru de 

 äldre och större vanligen söka något djupare ställen än de 

 yngre. Under soligt väder står den vanligtvis under da- 

 gen stilla, lurande på rof, hvarvid den, då något passande så- 

 dant närmar sig, med pilens hastighet rusar på det och, då 

 det är en fisk, vanligen först griper den tvärs öfver, och seder- 

 mera alltid vänder den så, att hufvudet kommer före. Är det 

 en kräfta, slukas den med stjerten före. Stundom får man dock 

 äfven under dagen se gäddan i rörelse och sökande efter rof, 

 ehuru detta i allmänhet mest sker under natten. Under den 

 kalla årstiden söker den, åtminstone de äldre, vanligen djupare 

 vatten. Under lugnt och vackert sommarväder hoppar den stun- 

 dom högt upp öfver vattnet. Den håller sig aldrig i stim, utan 

 träffas alltid enslig, med undantag af lektiden, då 2 — 5 indivi- 

 der kunna träffas tillsamman, nemligen 1 hona och 1 — 4 hanar. 

 Såsom redan blifvit yttradt, eger gäddan en betydlig styrka, 

 och det har derför händt, att man fångat större gäddor, som 

 på ryggen haft qvarsittande fötter m. m. af Fiskgjusen (Fan- 

 dion halicetus)^ hvilken slagit sina klor i dem och sökt taga 

 dem, men dervid blifvit neddragen i vattnet och dödad. Dess 

 stora gälöppningar göra, att den icke ofvan vattnet är seglifvad, 

 utan snart dör af brist på respiration. Den är den glupskaste 

 af alla vare roffiskar, och då den har en mycket snabb diges- 



1) Kritisk Öfversigt af Finlands Fiskfauua, pag. 67. 



2) Zoogr. Eosso- Asiat. vol. 111, pag. 336. 



