4^-4 Slägiet Esox. 



tion, har man iakttagit, att den stundom vid rik tillgång på 

 rof slukar dagligen lika mycket som dess egen vigt, och då den 

 redan slukat så mycket, att den för momangen ej haft plats 

 till mera i ventrikeln, har man fått se den hålla rofvet i mun- 

 nen, utskjutande ur den så länge tills utrymmet medgifvit 

 dess nedsväljande. Då den slukat ett så stort rof (vanligen en 

 fisk), att dess nedsväljande fordrar något längre tid, hålles 

 detta med den främre delen i munnen och svalget och med den 

 bakre d:o utskjutande utom munnen, och efter hand som det 

 upplöses och skrymper tillsamman glider det ned i den korte 

 och vide matstrupen och ventrikeln. Uti "Skandin:s Fiskar" 

 berättas, efter meddelande af C. Fr. W^ern, som hade gäddor 

 tillsamman med en lax i en dam med tillgång på rinnande 

 vatten, huruledes en gädda på 7 ä 8 skålpunds vigt angrep en 

 lax af samme storlek, grep honom tvärs öfver kroppen och slut- 

 ligen dödade honom och började sluka honom. För ett så stort 

 rof fordrade emellertid denna operation lång tid, och 3:ne da- 

 gar åtgingo innan gäddan hunnit sluka hela laxen. Ehuru 

 dess digestion är mycket hastig, hade man dock dervid erfarit 

 att detta rofs digererande hade fordrat en hel vecka, under 

 hvilken tid gäddan hade visat sig så dåsig, att den kunnat vid- 

 röras med en käpp, utan att den flyttat sig ur stället. Denna 

 iakttagelse synes ådagalägga, att gäddan besitter jemförelsevis 

 större styrka än laxen, men den bevisar dessutom den öfver- 

 lägsna verkan af gäddans fruktansvärda tandbeväpning, hvilken 

 vida öfvergår den samma hos laxen. Gäddan slukar alla slags 

 fiskar, som den kan komma åt, äfven dem af sitt eget slägte 

 eller sina egna afkomlingar, samt diverse andra djur, såsom vatten- 

 sorkar, ankungar, grodor, kräftor, insekter och insektlarver m. 

 m. Man har enligt Francis Day t. o. m. någon gång iakttagit, 

 att en gädda sökt sluka hufvudet af en svan, då denne, såsom 

 ofta händer, nedsänkt det i vattnet, och dervid dödat svanen, 

 men äfven sjelf omkommit. — Tiden för gäddans lek är na- 

 turligtvis, liksom den för andre färskvattensfiskar, något bero- 

 ende af temperaturen, och derför leker den tidigare i de syd- 

 ligare belägna länderna, och något tidigare i södra Sverige än 

 i det mellersta och norra, samt senare, då vintren är sträng och 

 långvarig och våren börjar senare, än efter mild vinter och vid 

 tidig vår. Dess lek inträffar hos oss i allmänhet i 3:ue peri- 

 oder under Mars, April, Maj och t. o. m. Juni månader. De 



