506 Slägtet Salmo. 



olika utvecklingsskeden af en enda art, med förut å sid. 99 gjordt uttalande, 

 att blanklaxen är af yngre härkomst samt utvecklat sig från grålaxen. Han 

 har vid behandlingen af detta ämne haft tillgång till ett rikare material 

 (orakr. 350 exemplar af lax och grålax) än troligen någon annan, som der- 

 med sysselsatt sig, och äfven i de flesta afseenden grundligare än någon 

 begagnat det samma. Han har framstält särdeles vigtiga grunder för sin 

 åsigt, och vi afvika frän honom endast deruti, att vi anse, att blanklaxens 

 differentiering från grålaxen, med hänsyn till dess afvikande utvecklings- 

 och ungformer, kommit så långt, att den i öfverensstämmelse med den 

 vanliga bestämningen af artbegreppet bör betraktas såsom en egen art. 



Anm. 2. Vi hafva ofvan yttrat, att sterilitet eller brist på könsmog- 

 nad inverkar på laxarternas föränderlighet. Kedan N. Gisler hade iaktta- 

 git, att en del laxar äro sterile, och att desse äro fetare, och han säger 

 hörom : "Den lax, som första gången uppkommer stinn och fet ifrån hafvet 

 up i älfvarna. och ej året förut varit i strömmen, märkes hafva nog liten 

 mjölke och råmm. så att de då äro mast gall-fiskar; men gröfre och mog- 

 nare råmm och mjölke finnes den hafva, som är mager och grå, och förut 

 arbetat i forssarna" ' ). Sedermera har först C. Th. E. v. Siebold^) och 

 derefter Hj. Widegken^) visat, h vilket betydligt inflytande steriliteten ut- 

 öfvar på den äfven eljest i så hög grad till form och färg vexlande grå- 

 laxen {Salmo trutta, Linné, som till arten sammanfaller med Salmo lacu- 

 stris, Linné, v. Siebold). Den äldre sterile formen af denna art. som van- 

 ligen förekommer i sjöar eller hafvet eller ock i större elfvar, utmärker 

 sig enligt desse författare från den fertile i allmänhet genom större fetma, 

 men dock genom baktill något smärtare kroppsform, genom mera tillspet- 

 sad nos och genom temligen djupt urringad stjertfena, så att de mellerste 

 strålarne i denna stundom blott äro hälften så långe som de längste d:o. 

 samt slutligen genom en med blanklaxen öfverensstämmande färg, derigenom 

 att fjällen sakna den mörka ytterhudsbeläggning, som de eljest i allmänhet 

 hafva hos grålaxen, hvadan den har å kroppssidorna blanklaxens vanlige 

 silfverglänsande färg, samt liksom hos honom få och glese fläckar pä gäl- 

 locken, ryggen och öfre delarne af kroppssidorna och stundom ytterst få 

 eller inga sådane under sidolinien. Denne silfverglänsande färg har stun- 

 dom förskaffat honom den lokala benämningen Silfverlax. Vi kunna till- 

 lägga, att den vanligen äfven mer eller mindre öfverensstämmer med blank- 

 laxen uti stjertens mindre höjd strax framom stjertfenan. Såsom steril 

 eller icke könsmogen saknar den naturligtvis lekdrägt, och hanen har der- 

 för enligt v. Siebold icke såsom de könsmogne någon krok eller förläng- 

 ning af nosen under den de senare tillkommande fortplantningstiden. Det 



\) Kongl. Vetensk. Acad:s Haudl. för år 1751, vol. XII, pag. 122. 



2) Dels »Amtlicher Bericht der funf und dreissigter Versammlung 

 deutscher Naturforscher und Arzten. Königsberg 18(51,- och dels »Die 

 Siisswasserfische von Mitteleuropa». Leipzig 1863. 



.3) Nya bidrag till kännedomen om Sveriges Salmonider; Ofvers. 

 af K, Vet. Akad:9 Förh 1864, N:o 5. 



