Blanklaxeii. 523 



börjau bakom gälspriagan helt obetydligt, och går derefter rät 

 till stjertfenaii och ut på denna så lå-ngt som den vid basen är 

 fjällbetäckt. — Färgen i den vanliga drägten: Ryggen och 

 öfra sidan af hufvudet stundom mörkare och stundom ljusare 

 grågrönaktiga, den senare vanligen ljusare än den förra. Efter 

 döden mörknar ryggens färg och är då vanligen mörkt gråblå- 

 aktig eller mörkt blågrönaktig. Denne färg ljusnar nedåt mot 

 kroppssidorna och öfvergår der i en glänsande silfverhvit färg, 

 som härleder sig från den ofvan omnämnda, fjällens frie ände 

 betäckande silfverblanke ytterhuden, och som på öfre delarne 

 af dessa sidor upptill har en blåaktig och derunder en rödviolett 

 glans. Sidorna af hufvudet äro vanligen något dunklare, och 

 silfvergrå, och stundom äro äfven kroppssidorna stötande i silf- 

 vergrått. Buksidan är hvit, med föga eller ingen silfverglans. 

 På ryggen och öfre delarne af kroppssidorna äro glese, svartak- 

 tige, ofta X-formige fläckar, som på de senare i allmänhet en- 

 dast framtill förekomma i ringa antal under sidoliuien. Dylike 

 fläckar förefinnas äfven på hufvudet: på sidorna af pannan, hjes- 

 san och nacken och på gällocken, vanligen 2 — 4 på locket och 

 under locket, och stundom tern ligen många sådane på dessa och 

 på för locket hos de honor, som hafva qvar en del af lekdrägten. 

 Rygg- och stjertfenorna samt fettfenan äro i allmänhet af ryg- 

 gens färg, och den först nämnda har ofta någre glese smärre 

 svarte fläckar nära basen. Bröstfenorna äro vanligen ofvan vid 

 yttre kanten och emot spetsen svartgråaktiga eller svartblå, och 

 för öfrigt gråhvitaktiga eller emot spetsarne ljust grågröna, och 

 buk- och analfenorna äro stundom svartgråaktiga, med ljusare 

 bas och med ljust rödaktig ytterkant och gråhvit spets, och 

 stundom äro de grårödaktiga eller ock grågulaktiga och emot 

 spetsen svartgråaktiga. Iris är äfven af vexlande färg: stun- 

 dom är den silfverhvit, med svag messingsgul glans och något 

 mörkare skuggning, i synnerhet upptill ; stundom är den glän- 

 sande hvitgrönaktig, och stundom är den mer eller mindre starkt 

 rödaktig eller ock guldgul, och detta senare tyckes vara förhål- 

 landet hos dem, som hafva qvar något af lekdrägten. 



2. Öring stadiet^), ungef. motsvarande Engelsmännens 

 Grisle och Norrmännens Lcexing, och med en totallängd till 



1) I detta stadie är blanklaxen stundom svår att skilja från den ur 

 hafvet uppgående öringen af grålaxen och i synnerhet från den af den s. k. 



