Blanklaxeu. 545 



öfra nyckelbenet är fästadt, är temligen långt och tillspetsadt. 

 Detta ben liknar nästan fullkomligt det samma af följande art, 

 med undantag deraf. att den vinkel, som det nämnda utskottet i 

 förening med benets öfre del bildar med dess nedre del, här är tyd- 

 ligen trubbig, då den hos den följande arten är nästan rät. 

 Postclavicularbenet består af 3:ne delar, uemligen '2:ne tunna 

 skifformiga och elliptiska basalstycken och ett långt och stilett- 

 formigt ändstycke, som såsom vanligt ligger öfver den inre si- 

 dan af bröstfenans bas. Skulderbladet är af vanlig storlek och 

 mycket mindre än korpbenet, och scapularfenestran, som upp- 

 tager en stor del af skulderbladet, är rundad och helt och hål- 

 let omsluten af detta ben. Hos följande arten är denna fenestra 

 oval. Korpbeuet är stort och något böjdt och såsom vanligt 

 upptill bredare, samt sträcker sig ned till den trubbige nedre 

 änden af nyckelbenet, vid hvilken dess nedre ände är fästad 

 äfvensom vid samme ände af andra sidans korpben. Då nyckel- 

 benen äfveu här äro fastade vid hvarandra, äro således alla 

 dessa fyra ben härstädes hoplastade. Mellan en utstående kant 

 å inre sidan af den öfre utbredde delen af korpbenet och den 

 främre tunne delen af nyckelbenet är fästadt ett ben, som lig- 

 ger såsom en brygga öfver suturen mellan skulderbladet och 

 korpbeuet, och som vi icke hafva träffat hos något af de ofvan 

 beskrifna skeletterna. Detta ben är ett o. procoracoideuni eller 

 epuoracoideum. Det äi- bredast vid sitt fäste vid korpbeuet, 

 men. utsänder vid det samma å nyckelbenet en smal sidogren, 

 som går tvärs öfver en del af detta senare ben. O. bracliialia 

 äro 4, af hvilka de bakre eller inre äro temligen långa. Bäcken- 

 benen äro nästan lancettformiga, med främre änden smal och 

 trindlagd, och från den utgår bakåt längs yttre kanten en list- 

 iormig förtjockning. Den bakre änden är utbredd och tjockare 

 vid fenans fäste. 



Bianklaxen förekommer i alla de haf, som omgifva vår 

 Skandinaviska halfö, och uppstiger i de flesta i dessa haf ut- 

 fallande strömmar af någon betydenhet och med rent vatten. 

 Numera uppgår den icke, eller ock blott tillfälligtvis eller i 

 ringa mängd i de större strömmar i Skåne, som utfalla i hafvet, 

 såsom Helgeå, Kjeflingeå eller Löddeström och Könneå, och i 

 Blekinge uppstiger den endast i Mörrums å i någon mängd. 

 För 50 — 60 år sedan fångades den i temligen stor mängd i 

 nedre delen af Eönneå, men sedan der vid dess utlopp i Skel- 



Lilljeborg : Fiskarne. 11. "^5 



