Blanklaxen. 553 



Day') efter flera företagna experiiueut blifvit utrönt, att blank- 

 laxens ägg och yngel ända till och med stirrstadiet dö i salt 

 och t. 0. m. i bräckt vatten, och sedan det dessutom enligt 

 samme författare 2) vid Howietoun i Skotland lyckats att få ho- 

 nor af blanklaxen att fortplanta sig i fångenskap, utan att 

 någonsin hafva vandrat till hafvet, hvilket förut ansetts omöj- 

 ligt, ehuru man haft ett slående exempel derpå i Venernslaxen; 

 så synes det antagligt, att blanklaxen ursprungligen varit en 

 uteslutande färsk vattensfisk, sannolikt, enligt hvad vi redan ofvan 

 yttrat, i allt närmast öfverensstämmande med följande art, och 

 att den, sedan den kommit i beröring med hafvet och lärt 

 känna dettas större rikedom på födoämnen, börjat vandra dit 

 för allt längre och längre tid, och med allt mer och mer ut- 

 sträckta vandringar, samt genom denna allt mer och mer ut- 

 sträckta vistelse i hafvet och åtnjutandet af en rikligare föda 

 utvecklat sig till en egen och konstant och kraftigare form, 

 som dock ännu stundom under vissa förhållanden är svår att 

 skilja från den följande. Migrationsdriften har således hos 

 blanklaxen sannolikt utvecklats på ungef. enahanda sätt som 

 hos flyttfåglarne, och kan derför, såsom i Skand. Fauna blifvit 

 gjordt, med fog jemföras med deras. Liksom hos flyttfåglarne 

 denna drift, som genom arf ("inheritance") så småningom ut- 

 vecklat sig till en väsentlig och permanent egenskap hos dem, 

 äfven uppenbarar sig hos sådane individer af migratoriska ar- 

 ter, som icke lefva under sådana förhållanden, att de hafva be- 

 hof af migration, så förefinnes vandringsdriften äfven hos så- 

 dane individer af blanklaxen, som icke äro i besittning af den 

 derför nödvändiga förutsättningen, eller fortplantningsförmågan, 

 nemligen de för tillfället sterile eller icke könsmogne indivi- 

 derne. Vi anse derför, att man icke i likhet med D. Bäkfuhth^) 

 för desse behöfver söka efter ett annat motiv för vandringen än 

 för de andre, ehuru utan tvifvel vandringsdriften hos dem är 

 svagare utvecklad än hos de könsmogne, och deras vandringar 

 i strömmarne äro kortare och mindre reguliera, och deras vi- 

 stelse derstädes följaktligen är inskränkt till en kortare tid än 



1) The Fishes of Gieat. Britain & Iielaud, vol. II, pag. 64, och 

 Transact. of the Linnean Society of London, 2:d series, Zoology, vol. II, 

 pag. 452. 



2) A sist anförda ställe, pag. 458, pl. 54. 



3) Archiv fiir Naturgeschichte, 41:er Jahrg. i:er Bd. pag. 146. 



