Blauklaxen. 559 



temperatur, och hvarje droppe hvimlar af vatteninsekter, till 

 ynglets töda"^). Enligt samme förf. utöfvar äfveu den betäck- 

 ning, som rommen vid leken erhållit, ett stort inflytande på 

 dess tidigare eller senare kläckning. Strax ynglet blifvit kläckt, 

 och nästan under hela tiden innan äggsäcken är förtärd eller 

 absorberad, är det mycket redlöst, då det på bottnen kraflar 

 sig fram mellan stenarne, för att dölja sig för sine fiender, och 

 en stor mängd blir då af desse uppslukad. En Engelsk förfat- 

 tare har beräknat, att af 30,000 i fria naturen lagda ägg er- 

 hållaSj i allmänhet endast 4 till 5 fiskar, som äro duglige för 

 bordet, under det att vid den artificiella odlingen detta antal 

 erhålles af hvarje 800-tal af äggen. — Redan Shäw iakttog, 

 att hanarne, åtminstone till stor del, blifva fortplantningsskick- 

 lige redan i stirrstadiet, vid en längd af omkr. 150 mill. och 

 vid en ålder af omkr. 18 månader, och efter att hafva öfver- 

 lefvat en vinter och varande i den 2:dre d:o, och detta har 

 sedermera blifvit bekräftadt af talrike observatörer. Desse stir- 

 rar af blanklaxen infinna sig på de äldres lekplatser och passa 

 på att befrukta de lagda äggen, då de äldre hanarne på grund 

 af sine strider med rivaler för ett eller annat ögonblick af- 

 lägsna sig från lekplatsen. Vid denna träffas äfven en del 

 grålaxforelier, som uppehålla sig der, för att med glupskhet 

 sluka äggen, och troligtvis göra blanklaxstirrarne sig äfven säkre 

 till dylikt rofferi. Shaw hade icke erhållit någon hona i stirr- 

 stadiet med rinnande eller mogen rom, ehuru han säger sig 

 hafva funnit stora honstirrar i af blanklaxen besökta strömmar 

 med betydligt utvecklad rom, och han hade, genom att qvar- 

 hålla honor i forellstadiet i färskt vatten till slutet af deras 

 3:dje vinter, bland dem iakttagit individer, hos hvilka rommen 

 befann sig i ett jemförelsevis moget tillstånd. Han så väl 

 som H. Eahch antog, att honorna af blanklaxen icke fortplanta 

 sig förr än de i öringstadiet ("grisle" eller "Isexing") återkom- 

 mit från hafvet till färskt vatten, och följaktligen blifvit större 

 och kraftigare än den lekfärdige hanstirreu, emedan för äggens 

 bildning fordrades en högre grad af utveckling hos moderfisken 

 än den, som mjölkens bildning fordrade hos stirren. Ehuru 

 denna af Shaw och Rasch yttrade åsigt i fria naturen i allmän- 

 het håller stånd, har det dock på senare tiden blifvit utrönt, i 



1) Auf. st. p. 187. 



