574 Slägtet Salrao. 



då den kan vara tvär, och hos äldre hanar i lekdrägt är den 

 vanligen mer eller mindre konvex, då dess mellerste strålar stun- 

 dom äro obetydligt kortare än dess längste d:o, och hos något 

 yngre hanar i nämnda drägt samt hos sådane d:o, som äro i 

 vanlig drägt, är den vanligen tvär, ehuru stundom grundt ur- 

 ringad. Hos de sterila honorna är den stundom något starkare 

 urringad. Dess strålar äro till antalet 19 fullständige och gre- 

 nige och å hvardera sidan äro 7 till 8 icke grenige stödjestrålar. 



— Fjällen äro något mindre än de hos blanklaxen, men likna 

 dessa i det närmaste, ehuru de i den främre delen af sidolinien 

 äro (fastän irreguliert) mera rundade och knappt med spår till 

 vinklar å sidorna, och de i den bakre delen af nämnda linie 

 äro ä sidokanterne föga urbugtade. Uti här i fråga varande 

 stadie är enligt F. A. Smitt antalet af snedt gående fjällrader 

 å hvardera kroppssidan i medeltal 148, och i en långsgående 

 rad af '/jo kroppslängd (totallängd) strax ofvan sidolinien och 

 strax framom ryggfenau äro minst 1 7 och mest 24, och strax bakom 

 analfenans början minst 16 och mest 21. I en dylik rad å 

 dessa ställen af V4 hufvudlängd hafva vi å förra stället räknat 

 9 till 11 och å senare d:o 8 till 10. Uti en sned tvärrad, gå- 

 ende nedåt och framåt frän slutet af fettfenans bas till sido- 

 linien, äro omkr. 14 till 16 fjäll. Hos ett exemplar af 813 

 milhs totallängd hafva vi funnit fjällen i den främre delen af 

 sidolinien vara 6 mill. långa och breda, och något der bakom, 

 men framom ryggfenan, 7 mill. långa och 6 d:o breda. Hos 

 ett annat exemplar af 660 mill:s längd voro fjällen i den främre 

 delen af sidolinien 573 mill. långa och breda, i den mellerste 

 delen af den samma 6'/3 Jiiill. långa och öVs d:o breda, och i 

 den bakre delen af den 7 mill. långa och 472 ^'-^ breda. — 

 Sidolinien är af samma beskaffenhet som den hos blanklaxeu. 



— Fär(/en i den vanliga drägten är underkastad åtskilliga 

 vexlingar och är stundom mörkare och stundom ljusare, dels 

 beroende af. individuella vexlingar och dels af lokala förhållan- 

 den. De, som erhållas i hafvet eller som från detta vandrat 

 upp i vattendrag, som utfalla deruti, äro på kroppssidorna i 

 allmänhet af en ljusare, mera rent silfvergrå färg än de, som 

 uteslutande vistats i färskt vatten, så vida detta icke utgjorts 

 af större insjöar. Ryggen är vanligen mer eller mindre mörkt, 

 gråbrunaktig, stundom med och stundom utan grågrön anstryk- 

 ning, och stundom nästan svartgrå, och hufvudet ofvan vanligen 



