Grålaxen. 575 



något ljusare samt grågrönaktigt. Hufvudets och kroppens sidor äro 

 mer eller mindre mörkt och glänsande silfvergrå, stundom med 

 någon grågul anstrykning och stundom med en vacker koppar- 

 glans upptill. Stundom äro hufvudets sidor silfverhvita, med 

 svag grågrönaktig skuggning nedtill. Buksidan är hvitaktig eller 

 gråhvitaktig. Sidorna af hufvudet, ryggen och kroppssidorna 

 hafva mer eller mindre tätt sittande (stundom temligen glese) 

 svarte och vanligen till en del X-formige och stundom af en 

 brun ring omgifne fläckar, som både på främre och bakre de- 

 larne af kroppssidorna äro utbredde ett godt stycke nedom sido- 

 liuien, och äfven förefinnas öfver hela eller större delen af rygg- 

 fenan samt stundom också å stjertfenan. På gällocken äro ofta 

 12 — 15 dylike fläckar och deraf omkr. 5 — 8 på locket. Rygg- 

 och stjertfenonia för öfrigt ungef. af ryggens färg, den förra 

 dock något ljusare och den senare något mörkare. Bröstfenorna 

 hvitaktigt grågröna, mörkare vid yttre kauterue och emot spet- 

 sarne. Buk- och analfenorua gråhvitaktiga vid basen och mör- 

 kare, gråaktiga emot spetsarne. Iris mer eller mindre blekt 

 messingsgul, eller ock silfverhvit, med messingsgul glans, samt 

 med mörkgrå eller grågrönaktig skuggning. Stundom är iris 

 blekt grårödaktig, med grönaktig skuggning upptill. Hos så- 

 dana exemplar, som ständigt vistas i mindre färska vatten, äro 

 tjällen i allmänhet betäckta af pigmenterad ytterhud, som i 

 mer eller mindre grad döljer deras silfvergrå färg och på kropps- 

 sidorna gifver dem en i grågult stötande, ehuru glänsande färg- 

 teckning. Stundom äro de särdeles mörka, svartgrönaktiga på 

 ryggen och gråaktiga på sidorna. — De sterile eller för till- 

 fället icke könsmogne hafva stundom blanklaxens glänsande silf- 

 verhvite färg på kroppssidorna, med särdeles glese svarte fläc- 

 kar och endast någre få af desse framtill under sidolinien, och 

 likna då blanklaxen i färg så fullständigt, att de icke genom 

 denne kunna skiljas från honom, och stundom hafva de nästan 

 ännu starkare silfverglans än han, såsom förhållandet är med 

 Vetterus s. k. silfverlax. Men i detta hänseende förekomma 

 öfvergångsformer, och vi hafva sett exemplar (honor), som på 

 kroppssidorna haft blanklaxens,' silfverhvite och glänsande färg, 

 men haft de svartaktige fläckarne, ehuru jemförelsevis glese, 

 dock talrikare än hos honom, med 5 — 6 d:o på locket och un- 

 derlocket, och med en del af dem utbredde under sidolinien äfven 

 på den bakre delen af kroppssidan. Hos sådana honor, hvilka 



