608 Slägtet Salrao. 



mon och Gammarus (Gammaracantlms) loricatutj^ är en qvar- 

 varande, något modifierad glacialform, som mest närmar sig 

 till varieteten Salmo staynalis, Fabkicius, F. A. Smitt'). Ur 

 Vettern uppstiger Rödingen icke i de strömmar, som utfalla 

 i denne sjö. Det är äfven anmärkningsvärdt, att den icke fö- 

 rekommer i Venern. — Enligt hvad Doktor C. O. v. Porat 

 täckts meddela oss och enligt hvad redan ofvan är anfördt åt- 

 skilja fiskarena i trakten af Jönköping 2:ne slag af rödingar i 

 Vettern, och kalla det ena slaget Djupröding och det andra 

 d:o Grtmdröding, beroende derpå att den förre i allmänhet hål- 

 ler sig på större djup än den senare. Den förre skall vara 

 mindre och nästan ofläckad samt hafva silfverhvita kroppsidor, 

 och mothivarar således tydligen den i Skandinavisk Fauna omta- 

 lade blankrödingen, och den senare, som har rödaktiga kropps- 

 sidor, motsvarar den derstädes anförde livrérödingen. Liksom 

 det uppgifves i Skandinavisk Fauna uppgifver äfven v. Porat, 

 att djuprödingen leker lika väl som grundrödingen och ungefär 

 vid samma tid som den, nem ligen enligt denna uppgift i slutet 

 af Oktober och början af November under ett par veckors tid. 

 Mellan dessa uppgifter och de af A. J. Malmgren (anf. st.) lem- 

 nade om rödingen i Ladogan råder en viss öfverensstämmelse, 

 och liksom förhållandet är i Vettern skola de mindre och utan 

 tvifvel yngre rödingarue i Ladogan hålla sig på större djup, 

 ehuru det eljest med både desse och andre fiskar brukar vara 

 €tt motsatt förhållande. Malmgren förklarar /letta dermed, att 

 den äldre rödingen lefver företrädesvis af småfisk, som träffas i 

 grundare vatten, och den yngre d:o lefver mest af kräftdjur 

 (Gammarus loricatus & cancelloides)^ som i Ladogan före- 

 komma på djupet. Dessa kräftdjur förekomma äfven i Vettern 

 på djupet, och äro således äfven derstädes sannolikt orsaken till 

 att de yngre och äldre rödingarne der förete en dylik anomali 

 i sin förekomst. Rödingen är en glupsk roffisk, och de äldre 

 åtnöja sig icke med jemförelsevis så små rof som dessa kräft- 

 djur, utan sluka smärre fiskar, och i Vettern är det, enligt 

 hvad vi erfarit af fiskare derstädes, i synnerhet siklöjan som 

 utgör föremål för deras rofgirighet. Vid Hjo hafva vi erfarit, 

 att storrödingeu derstädes under sommaren företrädesvis fångas 



1) Denna åsigt är redan förut uttalad af A. VV. Malm i Göteborgs 

 och Bohusläns Fauna, p. 540. 



