Srnårödint?en. 609 



på långref, som agaas med siklöja och utlägges ganska långt 

 från land') på 20 — 30 famnars djup, hvadan den större rödin- 

 gen då derstädes brukar hålla sig på temligen djupt vatten. 

 På grundare ställen och på lekgrunden fångas den med garn. 

 Den skall vara fetast under vintern, våren och försommaren, och 

 är en af vare finaste och smakligaste fiskar, som utan tvifvel 

 med fördel bör kunna få marknad på andra lokaler än vid 

 Vetter n. 



B) Salmo alpinus, Linné, sensu stiict. 



Smårödingen. 



Bukfenornas fästen äro i alhnänhet belägna mer eller min- 

 dre långt framom midten af afståndet mellan nosspetsen och 

 spetsarne af de mellerste strålarne i stjertfenan. Hufvudets 

 längd innehålles onikr. 4 Va ^^^^ 5 ^^ ggr i totallängden till de 

 mellerste stjertfenstrålarnes spetsar. Öfverkäksbenet räcker i 

 allniänhet föga eller icke bakom bakre kanten af ögat. Stjer- 

 tens höjd strax framom stjertfenan innehålles omkr. ^Ys ^^^^ 

 3 ggr i hufvudets längd. Färgen är mycket vexlande, men är 

 i allmänhet på ryggen svartgrå eller svartgrön, eller t. o. m. 

 svart eller svartbrun, på kroppssidorna upptill ljusare grå- 

 aktig eller blågrå, eller gråbrunaktig , och på nedre delarne 

 af kroppssidorna hos de äldre stundom gulrödaktig, stundom 

 giilaktig., stundom ljust gråhrunaktig och stundom silfverhvit, 

 och på buksidan stundom gulrödaktig, stundom gulaktig och 

 stundom hvit. I lekdrägten har hanen ofta de nedre delarne 

 af kroppssidorna och buksidan blodröde, och de nedra fenorna 

 till stor del med samme färg. Ryggen och kroppssidorna me- 

 rendels med mer eller mindre talrike röde, gulröde, gulaktige eller 

 hvitaktige fläckar. Munnen i allmänhet inuti, åtminstone bak- 

 till, svartaktig eller blåsvart, eller med mer eller mindre tätt 

 sittande svartaktig punktering . 



Salmo alpinus, Linné: Fauna Svecica, ed. Ilida, pag. 123. — 1761. 

 „ „ A. J. Retzius: Fauuae Suecicae, pars I:ma, pag. 346. — 



1800. 



1) Ealigt Skand. Fauna skulle långrefven icke läggas längre från land 

 än att dess båda ändar hade landfästen. 



Lilljeborg : Fiskarne. II. 39 



