Sinårödingen. ^13 



med väl Vs öfverstiger detta senare, men dock någon gång är 

 ungef. lika med det samma, ocli först nämnda afstånd innehål- 

 les hos de något äldre hanarne vanligen omkr. 5 eller något 

 öfver 5, ehuru stundom blott 4V4 till 4V3, och hos honorna 

 4V2 till 5 72J och hos de yngre t. 0. m. omkr. 6V3 ggr i to- 

 tallängden. Den öfverensstämmer i formen och strålarnes an- 

 tal med den af föregående. — B rostfenornas längd innehålles 

 vanligen hos de könsmogne hanarne omkr. 5 till 6 ggr, hos den 

 sterile hanen omkr. 7 ggr och hos den könsmogna honan omkr. 

 6 till 673 ggi' i den nämnda totallängden, samt utgör i lek- 

 drägten vanligen hos hanen omkr. Yg och hos honan omkr. Vö^ 

 och eljest omkr. 7s ^^^^r något mera af hufvudets längd. Stun- 

 dom hafva de blott 13 strålar, men vanligen 14 d:o. — Buk- 

 fenorna äro i allmänhet fastade något, ehuru stundom föga, 

 framom midten af totallängden till spetsarne af de mellerste 

 stjertfenstrålarne, och deras längd innehålles hos den könsmogne 

 hanen omkr. 6 ^75 till något öfver 7 ggr, hos den sterile hanen 

 stundom öfver 9 ggr och hos den könsmogna honan omkr. 8 till 

 8 Vs ggi' i den nämnda totallängden. För öfrigt öfverensstämma 

 de med dem af föregående. — Stjertfenan är stundom djupare 

 urringad och med spetsiga hörn, och stundom grundare så') 

 och med bakre kanten bugtig och hörnen trubbspetsiga, och 

 längden af dess längste strålar, som vanligen icke är fullt dub- 

 belt större än den samma af dess mellerste d:o, innehålles om- 

 kring 5V2 till 6 oggr i den nämnda totallängden, och utgör 

 omkr. V4 till Vs 2,f hufvudets längd och är stundom nästan 

 lika stor som denna senare. Strålarnes antal är lika med det 

 hos föregående. — Fjäll och sidolinie likna dem hos föregående. 

 — Färgen är äfven hos denna varietet mycket vexlande, men 

 är dock i allmänhet mörkare än den hos föregående. Ryggen 

 och öfra sidan af hufvudet svartgrå, eller stundom mörkt blå- 

 gråaktig, stundom med gråbrun anstrykning. Denne färg ljus- 

 nar vanligen ned åt de öfre delarne af kroppssidorna och är 

 der mer eller mindre ljust gråblå, dock stundom äfven der tem- 

 ligeu mörkt blågrå. Hufvudets sidor äro stundom mörkare och 

 stundom ljusare blågrå, och stundom något stötande i grågult. 



1) Hos den store af Smitt af bildade hanen, som af honom förmodas 

 liafva varit utgammal, företer stjertfenan samma grunda urringning, som 

 hos de äldre af Salmo trutta. 



