Norsen. 631 



Osmerus eperlanus, MöBius & Heinckk: Die Fische der Ostsee, jiag. 128. 

 — 1883. 

 „ Francis Dat: The Fishes of Great. Britain & Ireland, 

 vol. II, pag. 121. pl. 121, %. 1. — 1880-1884. 



„ - O. G. NoRBÄCK: Handledning i Fiskevård och Fiskafvel. 



pag. 396. — 1884. 



„ „ G. Sundman & O. M. Eeuter: Finlands Fiskar, haft. 



V. arket 2, pl. XV. - 1885. 



,. ^ F. A. Smitt: Kritisk Förteckning öfver de i Riksmu- 



seum befintliga Salmonider: Kongl. Svenska Vetenskaps 

 Akademiens Handlingar. Bd. 21. N:o 8 (särsk. aftr.), p. 

 166. — 1886. 



Dess vanliga Svenska namn är Nors. ehuru detta företrädesvis till- 

 delas de mindre och yngre, och de större och äldre kallas ofta Slam ocli 

 stundom Norskung. och de mindre Smånors eller Småslom. De medel- 

 store kallas stundom Grånors och de smärre Hvitnors. I östra Skäne 

 liafva vi hört den benämnas Nös. 



Beslr. Den är en mindre fisk, ehuru den i Venern stun- 

 dom enligt Tenow'} ernår en längd af 400 mill. och enligt 

 WiDEGREN-) 375 mill. till stjertfenans spetsar. Vi hafva icke 

 sällan sett i Mälaren fångade exemplar, som haft en sådan 

 längd af omkr. 270 mill.^). — De äldre: Kroppsformen är ej 

 så smärt som hos de yngre, och största kroppshöjden innehålles 

 vanligen blott 6 till 7 ggr i totallängden till stjertfenans spet- 

 sar, och störste tjockleken utgör omkr. ^/j ^i^l ^ä^'a % af den 

 förra. Hanarne äro något smärtare än honorna. Stjertens höjd 

 strax framom stjertfenan innehålles omkr. 20 ggr i totalläng- 

 den. Afståndet mellan nosspetsen och anus utgör nära ^5 af 

 totallängden, och det samma mellan den förre och ryggfenan 

 utgör något mindre än V2 ^^ ^^^ senare, och afståndet mellan 

 framkanten af öfverkäksbenets ledknöl (nosknöl) och ryggfenau 

 utgör ungef. Y2 ^Her föga mindre af det samma mellan samme 

 framkant och spetsarne af de mellerste stjertfenstrålarne. Af- 

 ståndet mellan nosspetsen och bukfeuornas fästen innehålles om- 

 kring 2 Vä ggr i totallängden, och dessa fenor äro således fa- 

 stade obetydligt framom midten af denna senare — Hufvudet 

 är stort, och dess längd från underkäkens spets innehålles omkr. 



1) Öfvers. af Vermlands och Dals Ryggradsdjur, pag. 108. 



2) Kongl. Landtbruks-Akademiens Tidskrift för år 1863, pag. 211. 



3) De största af oss iakttagna exemplaren hafva varit honor, och vi 

 anse det möjligt, att hanarne icke ernå samme storlek som de. 



