634 Slägtet Osmerus. 



sionen störst, samt mycket tunna och utan silfverbelägguing^), 

 och föga fastade i sina kapslar, samt följaktligen lätt affallande. 

 Långs kroppssidans midt, mellan gälspringans öfre vinkel och 

 slutet af stjertfenans fjällbetäckning, hafva vi uti en rad räk- 

 nat 61 — 63 fjäll hos ett äldre exemplar. — Sidolinien är ofull- 

 ständig och endast synlig framtill, från gälspringans öfre 

 vinkel bakåt och ofvan bröstfenan, å en rad af omkr. 10 fjäll, 

 som äro försedda med en kort slemkanaP). A ett temligen 

 betydligt antal af de närmast följande fjällen i samma rad är 

 den endast antydd genom en urbugtning i dessas bakre kant. 

 — Färgen är temligen betydligt vexlande, ehuru den alltid 

 utmärker sig derigenora att kroppen är mer eller mindre ge- 

 "nomsigtig, och på ryggsidan försedd med mörk punktering och 

 på sidorna med silfverglans. Den är vackrast i lekdrägten, och 

 om denna hafva vi antecknat följande. Hanen: Ryggen midt 

 åt mörkt grönaktig, och på sidorna ljusare grönaktig, genom 

 tätt sittande smaragdgröne punkter, som på bakre delen af 

 ryggen till en del sträcka sig upp på ryggens midt. Den Ijus- 

 gröne färgen begränsas undertill af ett blått, i grönt och vio- 

 lett skiftande band långs sidan af ryggen, hvilket band icke 

 finnes på hufvudet. Nedom det samma äro kroppssidorna silf- 

 verhvita, med stark glans och upptill med violett skiftning. 

 Iris silfverhvit och pupillen svart. Hufvudet ofvan, nosen och 

 spetsen af underkäken af samme färg som ryggen midt åt. Kin- 

 derna och gällocken silfverhvita, med stark glans. Buksidan 

 är hvit, nästan utan silfverglans, men sådan finnes på frambuken 

 och gälnäset. Rygg-, fett- och stjertfenorna ljust grågrönak- 

 tiga, den sist nämnda med någre mörkare molnfläckar. Fen- 

 hinnorna klara och genomsigtiga. Bröst-, buk- och analfenorna 

 gråhvita, de först nämnda upptill något mörkare. Smärre och 

 yngre hanar hafva enklare färger, och likna i detta afseende 

 honorna. — Honan: Färgen är blekare och mindre lysande än 

 den hos hanen. Hos de större har ryggsidan ungef. samme 

 grönaktige färg, men hos de mindre är den hvitgråaktig, med 

 obetydlig, ehuru märkbar svartaktig punktering och med svagt 



1) Den silfverglans, som kroppssidorna företer, har sitt läge i huden, 

 som der har en dylik belägffnino:. 



2) Denna egenhet blef. eget nog. förbisedd tills v. Siebold (anf st.) 

 fastade uppmärksamheten derpå. 



