Loddan. 651 



exemplar af något öfver 7 decimaltums längd hade midt under 

 ryggfenan de å ryggen den största diametern utgörande ungef. 

 1 mill. och de å kroppssidan den samma af ungef. 1 Vs d:o. 

 På samma ställe voro de längsta fjällen i bandet ofvan sidoli- 

 nien af en egendomlig form : mycket smala och långsträckta, 

 nästan jemnbreda, med den frie änden något böjd och tillspet- 

 sad, och med den instuckne d:o något utbredd och med endast 

 denne försedd med koncentriska streck. . Deras längd var 5 V» 

 mill. och deras bredd å midten blott Ys ^-O- ^^^ ^om sutto 

 emot ytterkanterne af detta band, voro icke så starkt förlängda. 

 De å bandet på sidan af buken voro strax framom basen af 

 bukfenan, hvarest de voro längst, af en något så när liknande 

 men dock icke så starkt utdragen form, och deras längd var 

 372 och deras bredd å midten 72 ^^^^- Framåt mot basen af 

 bröstfenan aftogo de så småningom i längd och blefvo allt trub- 

 bigare och trubbigare. Enligt F. A. Sjiitt har den 200 — 210 

 tväri-ader af fjäll. — SidoUnien, som jemförelsevis är tydligast 

 hos honan och som går närmare rygg- än bukkanten, är rät 

 och nästan fullständig, och saknas endast på ett litet stycke 

 framom stjertfenan och bakom analfenan. — Färgen. Liksom 

 norsen är äfven loddan till en del genomsigtig. Färgen är nå- 

 got vexlande efter kön och förmodligen efter ålder, lekdrägt 

 m. m. Hos den äldre hanen i lekdrägt är färgen i allmänhet 

 mörkast: på ryggen mörkt och stundom t. 0. m. svartaktigt 

 grön; på pannan, nosen, underkäken och stundom gällocken och 

 gälhinnorna sotigt svartaktig, och stundom blott på kanten af 

 locket och underlocket svartaktig; på hjessan ljusare, olivgrön- 

 aktig; långs det luddiga bandet ofvan sidolinien gulgrönaktig 

 och långs det samma å sidorna af buken hvitgulaktig ; på kropps- 

 sidorna mellan båda dessa band glänsande silfvergrå, med tät 

 mörk punktering; på buksidan gråhvit. stundom med violett 

 anstrykning, enligt Fabricius ; på rygg- och stjertfenorna ungef. 

 samme färg som på ryggen, ehuru ljusare emot spetsen af den 

 senare; på de nedra fenorna grågulaktig, med mörkare, gråak- 

 tig skuggning å midten. Iris silfverhvit, framtill och upptill 

 skuggad af svartbrunt. Hos honan i denna drägt är färgen be- 

 tydligt ljusare, ehuru äfven hon har pannan, nosen och under- 

 käken framtill med någon sotigt svart anstrykning. Kyggen 

 är äfven hos henne mörkt grönaktig, men kroppssidorna och 

 gällocken äro mera rent silfverhvita, de förra vid sidolinien 



