Loddan. 661 



(mörke) pigmentfläckar vid roten af stjertfenan och de öfriga 

 vertikala fenorna, som således då voro utbildade. Hufvudets 

 längd innehölls 5^6 g^i" i totallängden. Början af ryggfenan 

 var en hufvudlängd närmare stjertfeuans bas än nosspetsen. 

 Utom dylikt yngel tog Collett vid samma tillfälle i Porsan- 

 gerfjorden ungar af en äldre generation, som antagligen voro 

 ett år gamla och hade en totallängd af omkr. 100 mill. De 

 voro jeraförelsevis tjockare än de andre och hade ungef. de full- 

 vuxne individernes kroppsproportioner. Detta fynd är af in- 

 tresse, emedan det ådagalägger, att loddans ungar, liksom do 

 af laxarne och sannolikt äfven de af norsen, under åtminstone 

 en del af följande året efter deras utkläckning stanna qvar å kläck- 

 ningsorteu, Collett antager, att ungarne i detta stadium af 

 utveckling under den derpå följande hösten lemna kläcknings- 

 orten och begifva sig ut till de stora djupen i Ishafvet, hvar- 

 ifrån de, såsom fortplantniugsskicklige, tvåårige individer det 

 följande årets vår återvända till kusten för att leka. Så länge 

 loddans yngel vistas i fjordarne, utgör det en betydlig del af 

 torskens och sejens föda. Enligt fiskarenas af Collett anförda 

 uppgifter skall hanen (Faxelodden), sedan den utgjutit sin mjölke 

 och befruktat äggen, ofta ses liggande döende i vattenytan, och 

 om den då vidröres, söker den visserligen att nedgå i djupet, 

 men kommer strax åter upp och lägger sig på sidan samt dör. 

 Stundom skola massor af döde individer (osäkert dock om de 

 tillhöra båda könen) drifva i land och ligga i ebbeu. Detta 

 anföres äfven af Pallas och Faber, ehuru de icke erfarit, att 

 de varit döde redan innan de drifvits upp på det torra. Den 

 förre af desse författare uppgifver, att de sålunda pä stranden 

 uppkastade loddorna stundom bilda en vall af V2 ^^^'^ höjd så 

 väl vid Kamtschatka som vid öarna mellan. Asien och Amerika. 

 Att blott en del sålunda dö efter fortplantningsförrättningen är 

 enligt Collett och äfven Sars och andre tydligt deraf, att, så- 

 som redan är anfördt, åtskilliga mindre stim efter leken trätfas 

 qvar i fjordarne och stanna der tills långt ut på hösten eller 

 vintern *). De hufvudsakliga massorna af den lekande loddan 

 återgå emellertid efter leken till hafs, såsom redan blifvit an- 



1) Fabricius uppgifver, att honorna bilda egna stim, som gå före 

 dylika af hanar och uppsöka jilatserne för leken. En dylik uppgift har äf- 

 ven Faber från Island. 



