Strörasillen. 695 



cirkelformig rad af omkr. 7 tänder. — Ryggfenan börjar på 

 ett afstånd från nosspetsen som innehålles omkr. 2^1 ^ ggr i 

 totallängden, och således är något mindre än hos föreg. art, och 

 liksom hos denna är den kort och framtill hög och tillspetsad. 

 Dess höjd utgör något mera än ^j ^^ hufvudets längd, och är 

 ungef. dubbelt större än dess längd. Den har 10 till 11 strå- 

 lar af samma beskaffenhet som hos föreg. art. — Analfenan 

 börjar på ett afstånd från bukfenornas fästen, som innehålles 

 ungef. 4 ggr i totallängden och är betydligt större än det 

 samma mellan bröst- och bukfenornas d:o, och den är af ungef. 

 samma byggnad och form som hos föreg. art. Dess höjd utgör 

 något mera än 74 ^f hufvudets längd och ungef. 7* af dess 

 egen d:o. Den har 12 — 13 strålar af samma beskaffenhet som 

 hos föreg. art. — Bröstfenorna hafva sina sneda fästen långt 

 nere vid bukkanten, och äro af en elliptisk och snedt tillspet- 

 sad form. Deras längd utgör något mera än '^1^ af hufvudets 

 d:o, och de hafva 13 till 14 strålar. — Bukfenorna äro fa- 

 stade något framom slutet af ryggfenan och på ett afstånd från 

 bröstfenornas fästen, som är något mindre än hufvudets längd 

 och som innehålles omkr. 5 '/ä gg^' i totallängden. Deras längd 

 innehålles omkr. 2^/\ ggr i hufvudets d:o, och de hafva 11 

 strålar, af hvilka den ytterste är mycket mindre än den 2:dre 

 samt motsvarar den rudimentäre strålen hos de föregående, men 

 är här något mera utbildad än hos dem. — Stj ettfenan, hvars 

 läugste strålars längd utgör ungef. Vs äf hufvudets d:o samt 

 är mera än dubbelt större än dess mellerste strålars d:o, är 

 djupt inskuren, med tillspetsade hörn, och har 19 fullständige 

 strålar, af hvilka den ytterste å hvardera sidan icke är grenig. 

 samt ofvan och nedan 9 till 10 stödjestrålar, som äro temligen 

 starkt utstående. — Fjällen äro, liksom hos föregående art, 

 mycket stora, men mycket tunna och för det mesta lätt affal- 

 lande, med undantag af en del på ryggen, De största äro äf- 

 ven här de, som tillhöra den näst under sidolinien varande ra- 

 den. Hos yngre exemplar äro de för det mesta släta, eller ock 

 hafva endast en del af dem på rygg- och buksidorna otydliga 

 spär till taggar på sine frie delar. Hos äldre exemplar äro 

 fjällen på ryggen och en del af dem på buksidan i allmänhet 

 på sine frie delar sträfva af mycket små bakåt rigtade taggar, 

 som äro betydligt svagare utvecklade än de hos föregående art, 

 och på kroppssidornas fjäll, hvars frie kanter äro mer eller 



