Hvitlaxeii. 701 



bröstfeiionias d.o innehålles ungef. 5 ggr i totallängden. De äro af en 

 oval och snedt tillspetsad form, och hafva 13 strålar, af hvilka den ytterste 

 är mj'cket mindre än den närmast derintill varande. Ofvan basen af dess 

 yttre strålar är ett fjällbärande bihang. — Stjertfcnan är mer eller mindre 

 djupt inskuren och med tillspetsade flikar, och längden af dess längste 

 strålar, som iir dubbelt eller mera än dubbelt större än den af dess mel- 

 lerste d:o, innehålles omkr. 1 V3 ggi" i hufvudets d:o. Den har 19 full- 

 ständige strålar, af hvilka såsom vanligt den ytterste å hvardera sidan icke 

 är grenig, samt ofvan omkr. 8 och nedan omkr. 7 stödjestrålar. — Fjällen 

 äro medelmåttigt stora och temligen fastsittande, samt tunna cycloidfjäll, 

 af en rundad eller rundadt oval form. med nästan central kärna och med 

 talrika koncentriska men inga radiära strimmor. Hos ett exemplar af nära 

 en fots eller 300 milhs totallängd hade ett fjäll mellan rygg- och buk- 

 fenorna och näst ofvan sidolinien den största diametern å^/^ mill Mellan 

 nämnda fenor äro ofvan sidolinien 10 och nedanför den samma 9 — 10, och 

 således med inbegrepp af nämnda linie omkr. 20 långsgående fjällrader. 

 De äro å kroppssidorna å inre sidan belagda med en silfverbvit hinna 

 eller epidermis, och en sådan förefinnes äfven på huden under dem. och 

 denna är anledning till den rådande färgen å sidorna af hufvudet och 

 kroppen, — Sidolinien är fullständig. — Färgen på ryggen blåaktig eller 

 blågrönaktig. hvilken färg så småningom ned emot sidolinien öfvergår i 

 kroppssidornas glänsande silfverhvite färg, hvilken sträcker sig ned till 

 buksidan, men der har svagare glans, så att denna sidas färg nästan är 

 mjölkhvit. Hufvudets sidor äro äfven glänsande silfverhvita. Eygg- och 

 stjertfenorna äfvensom fettfenan ljust grågrönaktiga, de andra fenorna hvit- 

 aktiga. Iris silfverhvit. 



Vi liafva år 1848 i början af Juli i Archangel iakttagit denne fisk, 

 torgfiird derstädes och fångad i Dwinas mynning. Då den under vårt vi- 

 stande der blott torgfördes ett par gånger, antogo vi, att den der ej var 

 talrikt förekommande, men Zoologiska Pdksmuseum i Stockholm har enligt 

 F. A Smitt erhållit ganska många exemplar derifrån genom Hrr Fleischer 

 och H. Sandeberg, så att den der icke synes vara sällsynt. I öfverens- 

 stänimelse med hvad man om den iakttagit i Sibirien är det antagligt, att 

 den förekommer i Hvita Hafvet och frän detta, liksom laxarne m. fl. van- 

 drar upp i floden Dwina. Enligt Lepechin förekommer den i utomordent- 

 lig mängd i floden Ob och uppgår i den från hafvet. Under den veten- 

 skapliga expeditionen 1876 till Sibirien under Nordenskiölds ledning blef den 

 enligt Smitt tillvaratagen vid Jenisej af Théel och Trybom, och Pallas om- 

 nämner dess förekomst i Lena, Koyyma och Indigirka m. fl. floder, sä att 

 den synes hafva en vidsträckt utbredning i Ishafvet norr om Asien, samt 

 vandrar från detta troligen upp i de flesta Sibiriska floder, som i det ut- 

 falla. Är Stenodus mackensii samma art, som den, hvilket är troligt, så 

 finnes den äfven i N. Amerika i floden Mackenzie, och är sannolikt vida 

 utbredd inom den nordlige delen af denne verldsdel vester om nämnda flod. 

 — Om dess lefnadssätt känner man endast, att den är migratorisk. San- 

 nolikt leker den under våren eller försommaren. Då den har större gap 

 än sikarne samt har munnen beväpnad med tänder, är det troligt, att den 

 är mera rofgirig än de, och företrädesvis lefver af småfisk. 



