Siklöjan. 709 



afgörande betydelse, att fisken af tolket i trakten hade erhållit ett eget 

 från siklöjans skiljaktigt namn. Vi hafva emellertid under en resa i denna 

 trakt erfarit, att man numera derstädes med namnet Wimma afser den der 

 förekommande siklöjan i allmänhet'), så väl större som mindre, äfvensom att 

 detta namn sannolikt icke har sin grund i någon öfvertygelse, att Dals- 

 lands siklöja skulle vara skiljaktig från den i andra trakter af Sverige, utan 

 sannolikt, såsom redan ofvan är yttradt, har sitt ursprung i det Norska 

 namnet Werame. Den som först fästat uppmärksamheten derpå, att Linnés 

 Salmo Wimha är en siklöja, är S. Nilsson i Prodromus Ichthyologise Scan- 

 dinavicse, men han har med den identifierat just den stora, att man så må 

 säga, förvuxna siklöja. som förekommer i Animmen. och som Linné enligt 

 ofvan icke afsett med det gifna namnet, och frdjaktligen gjort en oriktig 

 tillämpning af det samma, sannolikt under den förutsättning, att Aniras- 

 vimman i allmänhet, både större och mindre, till arten vore skild från den 

 vanliga siklöjan. Uti Skandinavisk Fauna har han gjort pä samma sätt, 

 raeu har der tillika yttrat den åsigten. att Wimraan knappt kan vara nå- 

 got annat än en form af samma art som den vanliga siklöjan, och han 

 beskrifver en mellanform mellan båda, som han erhållit från Dalsland, och 

 som lemnar ett tydligt stöd för näranda åsigt. Uti sitt stora och grund- 

 liga, ofvan citerade arbete öfver Riksmusei Salmonider har F. A. Smitt i 

 öfverensstämmelse med S. Nilsson upptagit den vanligen större och högre 

 och med något mindre hufvud försedda siklöjan, så väl förekommande i 

 Dalsland som i andra trakter, såsom en distinkt, om ock ej konstant form. 

 under det gamla af Linné anförda namnet vimha, men enligt förtecknin- 

 gen har han icke haft att tillgå exemplar frän den af LiNNÉ uppgifna lo- 

 kalen Animmen, utan uppgifver för de der uppräknade exemplaren dels 

 Dalsland i allmänhet såsom lokal samt dels diverse andra lokaler. Den af 

 honom för denne form anförda väsendtliga karakteren, hvarigenom den skil- 

 jer sig frän den vanlige formen af siklöja (Cor. nlbula), är den, att huf- 

 vudets längd, räknad från främre kanten af nosknölen till bakre kanten af 

 nnderlocket, utgör mindre än 19 procent af afständet mellan samme främre 

 kant och spetsarne af de mellerste strålarne i stjertfenan, då deremot hos 

 den senare (albula) hufvudets längd utgör mera än 19 procent af samma 

 afständ. Dertill lägges, att afständet mellan framkanten af nosknölen och 

 bakre kanten af förlocket ungef. raidt för den nedre delen af suturen mel- 

 lan locket och underlocket ("mellanhufvudets längd") är hos vimman min- 

 dre och hos den vanliga siklöjan större än 14 procent af det nämnda af- 

 ståndet mellan nosknölen och spetsarne af de mellerste strålarne i stjert- 

 fenan (""kroppslängden'") ^). Vi halva haft tillfälle att undersöka talrika å 

 liar varande universitets zoologiska museum befintliga siklöjor så väl från 



1) Enligt Skand. Fauna skulle dock fiskarena i trakten af Åniru- 

 men skilja Wimman från siklöjan. 



2) O. M. Reutek bar ungefär på enahanda sätt urskilt 2:ne for- 

 mer (en med mera långsträckt och en med högre kroppsform) bland 

 Finlands siklöjor. (Finlands Fiskar, 2: dra haft. p. 19). Han har der- 

 jemte fästat uppmärksamheten på variationerna i ögonens storlek. 



