710 Släktet Coregoiius. 



Aniramen som från diverse andra lokaler, och derigenom förvissat oss om. 

 att de nämnda proportionerna mellan luifvudets och kroppens längd äro un- 

 derkastade många vexlingar och öfvergångar, och att de stundom hos eljest 

 typiska och höga vimmor från Animmen icke förekommit, utan dessa hafva 

 visat sig i hufvudets längddimensioner såsom vanliga siklöjor, enligt Smitt, 

 om än hufvudet varit betydligt kortare än största kroppshöjden, och stun- 

 dom hafva de blott delvis förekommit, så att t. ex. raellanhufvudets längd 

 har haft den angifna proportionen, då dereraot den andre hufvudlängden 

 icke haft den, och att i allmänhet de mindre frän trakten af Animmen i 

 dessa proportioner öfverensstärat med den vanliga siklöjan, sådan den af 

 Smitt karakteriseras. Vi liafva iakttagit, att siklöjorna i allmänhet lefvu 

 af Entomostraceer af Cladocerernes och Copepodernes grupper, enligt hvad 

 redan ofvan är yttradt, och vi hafva stundom funnit ventrikeln fullproppad 

 med sädana af senare gruppen. Häraf är en naturlig följd, att i sådane 

 sjöar, der dessa kräftdjur uppträda i större mängd, har siklöjan en rikare 

 tillgång på föda, och denna omständighet måste naturligtvis inverka pa 

 dess utveckling och tillväxt, och det är samma förhallande med den som 

 med en stor del andre fiskar, att vid en starkare tillväxt och fetma krop- 

 pens bredd eller höjd blir större; och dä hufvudet vid sådana tillfällen växer 

 jemförelsevis mindre än kroppen bakom det samma, blir det då i propor- 

 tion till den senare mindre, och således uppkommer vimbaformen, enligt 

 den bestämning, som Nilsson och Smitt gifvit åt den samme ') Derför 

 kan den knappast betraktas såsom något annat än dels en individuel och 

 dels en lokal fovm. Så t ex. hafva vi iakttagit, att så väl i Animmen 

 som i Mälaren förefinnes en synnerligen stor rikedom på de nämnda kräft- 

 djuren, och på båda ställen blir siklqjan ofta stor och hög och med jemfö- 

 relsevis litet hufvud. Uti Vettern hafva vi deremot funnit ringa tillgång 

 på dessa kräftdjur, och siklöjan har derför der i allmänhet en smärt och 

 långsträckt kroppsform, ehuru den stundom äfven der enligt vår erfareniiet 

 för mellanhufvudet företett den proportion, som enligt Smitt är utmärkande 

 för vimman. Dock har den der vanligen betydligt större hufvud. Då nu 

 således den på senare tiden uppstälde formen Coregunus vimba dels icke 

 motsvarar LiNNÉs Salmo Vimba. hvilken ej är något annat än en liten 

 vanlig siklöja. och dels blott är en luxurierande form. som faller inom de 

 individuella och lokala variationernas område, sä synes det oss vara bäst, 

 att helt och hållet afsta från att vidare begagna detta namn, såsom ut- 



1) iDgeniör J. A. Kolthoff. som är bosatt vid den mindre sjön 

 Hjerterudssund, som är sammanbunden med Animmen, har benäget med- 

 delat oss, att efter varma somrar den i den torre sjön förekommande 

 siklöjan är större än efter kalla d:o, hvilket troligtvis har sin grund deri. 

 att den större värmen befordrat en starkare utveckling och större rike- 

 dom af de ofvan nämnda smärre kräftdjuren. KOLXHOFP har äfven 

 yttrat den förmodan, att den af Linné under namn af Vimma beskrifna 

 lilla siklöjau härstammat från sjön Hjerterudsund och icke från sjelfva 

 Animmen, emedan man mycket sällan erhåller* mindre siklöjor i den 

 senare, men deremot ofta i den förre. 



