Siklöjan. 711 



märkande för en konstant form, äfvensom att afst;\ från försöket att upp- 

 ställa sjelfve formen såsom varande något annat än en individuel och lo- 

 kal sådan. 



Beskr. Siklöjan ernår blott en ringa storlek, och dess 

 totallängd stiger i allmänhet sällan till en fot eller 300 mill. 

 och ändå mera sällan öfverstiger den detta mått. Vanligen är 

 den 150 till 250 mill. Kroppsformen liknar i allmänhet myc- 

 ket den af en sill, men vexlar betydligt, och är stundom mera 

 smärt och långsträckt, och stundom mera hög och undersätsig, 

 samt alltid mer eller mindre hoptryckt. Största kroppshöjden 

 innehålles omkr. 472 till 6V2 &&i' i totallängden från spetsen 

 af underkäken till d:o af undre stjertfenfliken, och synes i allmän- 

 het vara minst hos Vetterns siklöja, så vida denna icke är rom- 

 stinn. Störste tjockleken innehålles vanligen omkr. eller något 

 mera än 2:ne ggr i kroppshöjden, då buken ej är utspänd af 

 rom eller mjölke, i hvilket fall den merendels är större än ^j^ 

 af nämnda höjd. Stjertens höjd strax framom stjertfenan inne- 

 hålles omkr. 14 ''2 till 19 y.^ ggr i totallängden samt omkr. 3 

 ^^^^ ^ Vs öS'" i hufvudets längd. Afståndet mellan nosspetseu 

 och anus innehålles omkr. 1 2/3 till 1 ^/^ ggr i totallängden. — 

 Hufvudets längd är äfven underkastad vexlingar, samt inne- 

 hålles omkr. 5 till 6 ggr i den ofvan nämnda totallängden, 

 och är vanligen jemförelsevis minst hos dem, som äro störst. 

 och den är vanligen hos dem, som äro stora, feta och höga. 

 mer eller mindre märkbart mindre än största kroppshöjden, men 

 hos dem som äro långsträckta och magra samt hos de mindre 

 och förkrympta eller ock de yngre merendels större än nämnda 

 höjd. I proportion till kroppen synes hufvudet temligen litet. 

 Det är framtill, sedt från sidan, trubbigt tillspetsadt, med den 

 undre profilen något starkare uppstigande än den öfre är ned- 

 stigande. Munnen är liten, med något uppstigande munspringa 

 och med munviukeln långt framom ögat, ehuru öfverkäksbenet 

 räcker ett godt stycke bakom ögats framkant, dock icke till 

 dess midt. De mycket små mellankäksbenen äro nästan hori- 

 sontella eller för det mesta rigtade framåt, och deras höjd utgör 

 blott ungef. V/3 af nosens bredd öfver knölarne, och deras sido- 

 ändar sluta ungef. under desse, Öfverkäksbenets långsgående, 

 på sidan af nosen varande del är, med inbegrepp af det framtill 

 tillspetsade jugalbenet, af en. nästan jemnbred, elliptisk och nå- 

 got böjd samt vid bakre änden af rundad form. Detta bens 



