Siklöjan. 715 



den uämnde blåsiken och de andre sikarue, och den urbugtning, 

 som detta brosk har vid främre änden å undra sidan, är sma- 

 lare och grundare än hos dem, ehuru denna senare skilnad 

 stundom är obetydlig. Vid betraktandet af den svagare bygg- 

 naden af kraniet hos siklöjan är det aumärkningsvärdt, att för- 

 beningen i mellanväggen mellan ögonhålorna, eller i orbitosphe- 

 noidbeueu, är väl så utbildad, som hos de egentlige sikarue. 

 Suspensorial- och pterygopalatinapparaternas ben äro bildade 

 ungef. på samma sätt, som sikarnes, och likna i det närmaste 

 deras. De skiljaktigheter, som mellankäks- och öfverkäksbenen 

 förete, hafva vi redan ofvan påpekat. Dertill får nu läggas, 

 att underkäken äfven visar betydliga olikheter med den hos si- 

 karne. Den är svagare och mindre hög. Hvardera underkäksgrenen 

 höjer sig framåt hos bådadera, men denna höjning är dels min- 

 dre och dels icke sträckande sig så långt fram, som hos sikarne, 

 och der den upphör, sänker öfre kanten sig ej så tvärt ned 

 emot grenens främre ände, som hos dem, utan den är der lång- 

 samt sluttande framåt. 



De yttre könsskilnaderna äro ofta föga eller icke märkbara, 

 ehuru honan ej sällan, i synnerhet då hon är romstiun, har en 

 undersätsigare kroppsform, och största kroppshöjden innehålles 

 enligt våra mäluiugar i allmänhet hos hanen omkr. 5 till 672 

 och hos honan omkr. -IVa ^iH 6 '/j ggr i totallängden, och fö- 

 reter således såsom naturligt är hos henne större vexlingar. 

 Hos hanen äro bröst- och bukfenorna merendels något, ehuru 

 icke betydligt längre än de hos honan i proportion till total- 

 längden, men stundom är der ingen märkbar skilnad i detta 

 sä väl som andra afseendeu. 



Siklöjan har hos oss en vidsträckt utbredning, och före- 

 kommer från och med Skåne ända upp till Torneå Lappmark 

 uti en mängd sjöar och större strömmar i de flesta landskapen, 

 samt stundom äfven i hafvet i våra östra skärgårdar från Sö- 

 dermanland och norr ut. Enligt F. A. Smitt ^) förekommer den 

 i Ifösjön vid Bäckaskog i Skåne, och vi hafva af framl. Doktor 

 A. R. Åberg erhållit flera exemplar från Vombsjön i samma 

 landskap, hvilken är den sydligaste lokalen för den i Sverige. 

 Inom Småland förekommer den sannolikt i flere sjöar. Enligt 

 Smitt finnes den i Helgasjön derstädes, och dessutom är dess 



1) Anf. st. tabula raetrica IX, N:o 98. 



