Underslägtet Coregouus. 727 



hafvet och derifrån hade uppgått. Då härtill kommer, att vi 

 ofta påträffat högnosade sikar, som haft öfver 30 gälräfständer, 

 ja stundom t. o. m. 40 — 4-4 sådana å den l:ste gälbågen, sy- 

 nes oss nosspetsens höjd icke vara lämplig för att derpå grunda 

 uppställningen af 2:ne primära grupper inom si. Coregonus, s. 

 str., om den än ofta låter tillämpa sig, emedan man derige- 

 nom icke sällan kommer att åtskilja långt från hvarandra så- 

 dane sikar, som ofelbart höra tillsamman. I brist på någon 

 annan brukbar karakter, anse vi oss dock stundom böra använda 

 den samma, i förening med gälräfständernas antal, för begräns- 

 ningen eller karakteriseringen af grupper af mindre omfång, 

 d. v. s. underarter, enligt hvad den här nedan lemnade synop- 

 tiska tabellen utvisar, ehuru vi måste medgifva, att denna be- 

 gränsning stundom är osäker. — Enligt hvad ofvan har blifvit 

 anfördt, har författaren bland de lågnosade sikarne under un- 

 derarten Coregonus ivartnianni uppstält 4 varieteter eller for- 

 mer af lägre värde, af hvilka de 3:ne första skiljas från den 

 4:de genom» något litet lägre nosspets. Af hvad redan af oss 

 blifvit yttradt om de betydliga vexlingarna uti nossj)etsens höjd 

 hos olika individer inom samme form följer naturligtvis, att 

 denna distinktion icke är hållbar. Af de 3:ne första variete- 

 terna: C. bohneniensis, C. nilssonii och C. aspius, hafva vi 

 icke ansett oss böra tillerkänna de af författaren uppstälda l:sta 

 och 3:dje någon konstant formbetydelse, emedan vi hvad den 

 l:ste beträffar erfarit, att den i sjön Bolmen förekommande 

 siken stundom har stjertens minsta höjd i förhållande till huf- 

 vudets längd väl så stor som den ofta är hos C. nilssonii, från 

 Eingsjön, samt vi dessutom hos andre sikar stundom iakttagit 

 lika låg stjert, som hos den typiske från Bolmen, eller t. o. m. 

 ännu lägre, och hvad den 3:dje beträffar, så är enligt vår erfa- 

 renhet stundom skilnaden uti gälräfständernas antal mellan den 

 och andre sikar ingen, dä vi, enligt hvad vi redan yttrat, stun- 

 dom t. 0. m. hos högnosade sikar å l:ste gälbågen funnit ända 

 till 44 dylika tänder. Hvad deremot den 2:dra varieteten vid- 

 kommer, hafva vi ansett oss böra bibehålla den såsom en kon- 

 stant form af högre värde än det, som författaren tillerkänt 

 den samme, men icke på grund af de af honom anförda karak- 

 tererna, utan på grund af fjällens form, som hos den afviker 

 från den samme hos alle vare andre sikar. — För distinktio- 

 nen mellan de båda till de högnosade sikarne hörande under- 



