730 Underslägtet Coregonus. 



74 af hufvudets d:o från nosknölens framkant, då den deremot 

 hos den 3:dje är större än detta mått, har, såsom redan blif- 

 vit antydt, zool. Kiksmuseum icke erhållit något Svenskt exem- 

 plar. Upsala Universitets Zool. museum eger emellertid åtmin- 

 stone 1 Svenskt exemplar af den 3:dje formen från hafvet vid 

 mynningen af Torneåelf, och 2:ne Svenska d:o af den 4:de 

 formen, det ena från skärgården vid Luleå och det andra från 

 Muonioelf omkr. 15 kilometer norr om Karesuando, de 2:ne 

 senare äldre och stora, af 400 — 500 milhs totallängd, men det 

 först nämnda ungt. Det från Muonioelf togs under vår när- 

 varo tillsamman med andra exemplar, som dels tillhörde Cor. uart- 

 manni manocentrus^ Smitt, och dels Cor. Javaretus, s. str. Smitt, 

 och vi anse derför äfven desse former såsom representanter för 

 de talrika individuella vexlingarna inom detta slägte. — Af 

 det föregående torde framgå, att alla de af Smitt uppstälde for- 

 mer, som hafva lägre värde än underarter, äro i mer eller 

 mindre grad grundade på rent individuella vexlingar, och der- 

 för icke torde böra utmärkas med några egna namn, såsom re- 

 presenterande former med i någon mån konstanta karakterer. 

 Derför hafva vi icke ansett oss böra bibehålla dem, ehuru vi 

 hafva bibehållit ett par äldre åt desse former gifna namn: Cor. 

 nilssoHii & Cor. oxyrhynclms, för de af oss uppstälda under- 

 arterna, dock tillämpade på ett helt annat sätt. 



I afseende på den här nedan lemnade synoptiska tabellen 

 öfver de af oss uppstälda 5 underarterna få vi lemna följande 

 upplysning. Då det var af nöden, att inom den här i fråga 

 varande mångskiftande arten Cor. lavarehis, Linné, uppställa 

 underarter, hafva vi sökt, att till grund för dessa lägga karak- 

 terer, som så litet som möjligt äro att betrakta såsom resultat 

 af individuella vexlingar, och derför med begagnande af den 

 redan förut af äldre författare vunna erfarenheten inskränkt 

 dessa underarters antal till det, som redan långt förut (t. ex. 

 i Skand. Fauna) varit uppstäldt. Vi hafva äfven ansett oss 

 böra åt dem gifva de af ålder begagnade namnen. Af hvad vi 

 ofvan yttrat om den stora föränderlighet, som sikarne äro un- 

 derkastade, följer naturligen, att de karakterer, med h vilka vi 

 sökt begränsa dessa underarter, icke kunna vara konstanta, om 

 de än i de flesta fall förefinnas och kunna tillämpas. De yngre 

 i tidigare ålder af de 3 senare underarterna äro svåre att be- 

 stämma, och synas merendels alla vara temligen like. Så t. ex. 



