738 Slägtet Coregonus. 



kortare än dessa, och hafva 11 strålar jemte en rudimentär d:a 

 framom basen af den ytterste. Bihanget ofvan deras bas är 

 rudimentärt och stundom knappt märkbart, och blott 4 till 5- 

 inill. långt. — Stjetifenan är djupt inskuren och med tillspet- 

 sade flikar, och dess längste strålar, som äro mera än dubbelt 

 längre än dess mellerste d:o, hafva längden stundom ungef. lika 

 med och stundom något större än hufvudets d:o. Den har 1& 

 fullständige strålar, af hvilka den ytterste å hvardera sidan 

 icke är grenig, samt omkr. 7 stödjestrålar å hvardera sidan. — 

 FjäUen äro något mindre än de hos de andre formerne. Hos 

 ett exemplar af 250 mill:s totallängd äro sidoliniens fjäll midt 

 under ryggfenans början i mill. långa och -i 1/2 d:o höga, då vi 

 deremot hos ett lika stort exemplar från sjön Bolmen af Cor. 

 wartmanni funnit de samma vara 5 mill. långa och 5 V2 ^''^ 

 höga. De täcka hvarandra ej i samma grad, som hos de andre 

 formerne, hvilket i synnerhet är märkbart på sidorna af ryggen 

 framom ryggfenan, der deras blottade del har en nästan run- 

 dad form. Detta, i förening med deras i den bakre frie kan- 

 ten något starkare afrundade form än hos de andra underar- 

 terna, gör att de fjäll, som sitta i raden närmast ofvan och 

 under sidolinien under ryggfenans böljan, hafva å den blottade 

 delen längddimensionen större än V2 ^.f höjddimensionen, då den 

 deremot hos de andre formerne vanligen är mindre än nämnda 

 '/o och på sin höjd lika dermed. De nämnda fjällen i sido- 

 linien hafva den instuckne delens mer eller mindre bugtige 

 främre kant i midten mer eller mindre tydligen trubbvinklig, 

 då å nämnde del hos de andre formerne den bugtige kanten är 

 i midten afrundad. Mellan ryggfenans bas och bukfenans fäste 

 äro, liksom hos de andre formerne 20 långsgående fjällrader, 

 af hvilka sidoliniens rad är den ll:te, räknad uppifrån. — Si- 

 dolinien är rät, och vi hafva i den samma räknat 85 till 93 

 fjäll. Således är fjällens antal det vanliga, ehuru de äro min- 

 dre. — Färgen hos nyligen fångade exemplar på ryggen mörkt 

 gråbrunaktig, med stålblå skiftning, och på öfra sidan af huf- 

 vudet grågrönaktig. Kroppssidorna under sidolinien, hufvudets 

 sidor och buksidan silfverhvita, den sist nämnda med svagare 

 glans. Rygg-, och stjertfenorna grågrönaktiga och emot spet- 

 sarne svartgrå. Bröstfenorna gulhvitaktiga, med föga märkbar 

 gråaktig skuggning i öfre eller yttre kanten och emot spetsen. 



