Gråsiken. 741 



detta nainn. L. Lloyd ') har beskrifvit ocli afbildat en sikforin frän Ve- 

 stergötland i trakten af Venersborg, som synes tillhöra den här i fråga 

 varande formen och som der kallas Helge- och Mårtensmess-Sik. 



Anm. Den ofvan uppdragna karakteristiken för denna underart ut- 

 visar, att den företer betydliga vexlingar uti en del proportioner, som el- 

 jest förut och senast af Smitt blifvit betraktade såsom varande af den be- 

 tydelse, att de kunnat läggas till grund för uppställningen af flere i viss 

 mån konstante former. Vi hafva redan ofvan franistält hvad vi i detta 

 afseende erfarit, och få nu endast erinra, att vi funnit nosspetsens höjd 

 och bredd och stjertens minsta höjd sä individuelt vexlande och med så 

 graduella öfvergångar mellan ytterliglieterna i detta afseende, att vi anse 

 dera otjenliga att lemna karakterer af företrädesvis distinktiv art, och slut- 

 ligen hafva vi funnit oss nödsakade, att, såsom den synoptiska tabellen ut- 

 visar, hufvudsakligen grunda den här i fråga varande formens begränsning 

 på gälräfständernas antal och nosspetsens tväre eller tvärtrubbige form. 

 Dä vi t. ex., såsom redan är yttradt, stundom iakttagit högnosade sikar af 

 betydlig, ja t. o. m. någon gång af ovanlig storlek, och utrustade med en 

 tvärtrubbig, föga framstående nosspets, och sålunda, efter de yttre karak- 

 tererna att döma, utgörande typiske former af Cor. marcena, men hos dem 

 funnit jemförelsevis fina, länga och talrika gälräfständer i ovanligt stort 

 antal, d. v. s. närmare 40 till öfver 40 på främste gälbågen, hafva vi dock 

 ansett oss böra föra desse till underarten Cor. wartmanni, ehuru vi betrakta 

 dera såsom öfvergångsformer mellan denna och Coi\ marcena. Dä enligt 

 Smitts och våra egna iakttagelser den läge nosspetsformeu, när den nemli- 

 gen icke är ett ungdomsmärke, i allmänhet är förenad med ett större antal 

 gälräfständer än det hos den höge d:o, så synes det, som en högnosad 

 sikform, med stundom nära 40 och stundom öfver 40 gälräfständer å l:ste 

 gälbågen, lätt skulle kunna anses förtjent af att uppställas såsom en egen 

 underart eller varietet. men dä vi iakttagit andra exemplar frän samma 

 lokal med samma antal gälräfständer och för öfrigt i allt annat slutande sig 

 till den samme, men försedda med lägre nos, och dels antydande öfvergång 

 till och dels öfverensstämmande med den vanlige lägnosade formen, hafva 

 vi ansett oss äfven böra skrifva den nämnde afvikande formen på de indi- 

 viduella och lokala vexlingarnas räkning. Ehuru således de lägnosade (ta- 

 pinorhynchi, Smitt) och högnosade Qiypsilorhynchi, Smitt) formerne af 

 denna underart öfvergå i hvarandra, vilja vi dock för tydlighetens skull uti 

 den här meddelade beskrifningen upptaga dem under 2:ne skilda rubriker. 



Beskr. l:o. Coreg. ivartmanni tapinorhynclms eller den 

 lägnosade gråsiken. 



Denne, som utgör den egentlige eller typiske gråsiken, ocb 

 som hos oss för det mesta förekommer i mindre vatten, kan 

 liksom den föregående underarten i allmänhet betraktas såsom en 

 instängd och förkrympt form, och ernår derför vanligen icke någon 



1) Anteckn. under ett tjuguårigt vistande i Skandinavien, pag. 62, 

 pl. V, fig. 3. 



