Vanlige Siken. 771 



främre skiljeväggen mellan nasalhålorna. En likadan förbeniug 

 förefinnes äfven hos siklöjan. Mellan midtelsilbenets båda brosk- 

 artade knöllika ansvällningar, å deras nndra sida är den främre 

 änden af plogbenet belägen, och med den yttre sidan af de 

 samma artikulera gombenen och öfverkäksbenen, och desse knöl- 

 like ansvällningar bilda i förening med endera af öfverkäksbe- 

 nens ledknappar, enligt hvad redan ofvau, pag. 714 är anfördt, 

 de så kallade nosknölarne. Midtelsilbenets brosk är underka- 

 stadt åtskilliga vexlingar, såsom vi redan ofvan antydt, och är 

 stundom längre och stundom kortare, stundom högre och stun- 

 dom lägre, och stundom tjockare och stundom tunnare, och der- 

 med följa motsvarande vexlingar i nosens form. Öfra silbenet 

 är mycket litet, och betäcker blott främre änden af den ofvan 

 anförda förbeningen i midtelsilbenets brosk. Dess främre ände, 

 som är något tjockare, har långs midten af sin öfra sida en 

 grop, och dess bakre del, som undertill är konkav, är bredare, 

 och slutar baktill med 3:ne mer eller mindre tydlige och stun- 

 dom inskurne spetsar. Dess främre ände är något vexlande i 

 sin form och är stundom bredare och stundom smalare och 

 sträcker sig något litet längre fram än midtelsilbenets knöllika 

 broskartade ansvällningar^). Hjessbenen äro temligen stora, och 

 beröra hvarandra framtill på öfra sidan af öfra nackbenet, och 

 äro icke säsom hos laxarterna nedböjda uti den grop, som före- 

 finnes mellan dem och o. pterotica, och de äro framtill i jem- 

 förelsevis mindre grad betäckta af pannbenen. Dessa senare 

 ben likna laxarternas, men äro tunnare. De sluta baktill öfver 

 hjessbenen med en tvär och temligen jemn kant, och sträcka 

 sig fram ungef. till nosens midt. Hyomandibularbenet så väl 

 som suspensoriets ben i allmänhet äro mera böjda framåt än 

 hos laxarterna, beroende derpå, att munnen och käkarne äro 

 mindre än hos dem. Det först nämnda benet har sina båda 

 öfre ledknappar sammansmälta till en, och benets främre, tunne 

 del är mera utbredd än hos laxarterna, och nedtill slutande i 

 en skarp spets, som är fästad vid inre sidan af metapterygoid- 

 benet. Dess bakre ledknapp, för locket, har nästan ingen hals. 



1) Det är genom en från främre änden af detta ben utgående dels 

 fibrös och dels fettartad, af huden betäckt massa, som den för näbbsiken 

 karakteristiska förlängningen af nosspetsen är bildad. Denna massa, som 

 merendels i mindre grad äfven förekommer hos den vanlige siken, är mjuk 

 och skrymper lätt tillsamman. 



