MADÁRTANI TÖREDÉKEK A FERTŐRŐL 31 



belül fordított arányban van a vízmennyiséggel, azaz minél kisebb a víz- 

 állás, annál több a madár és fordítva. Magas vízállás mellett el vannak 

 öntve a Fertő partján végighúzódó kaszálók, a víz mélysége már a part 

 közelében is nagyobb, semhogy az apróbb gázlóknak megfelelne, ellen- 

 ben kisebb vízállás mellett a rétek fölszabadulnak a víz alól s a partról 

 befelé helyenként 1 — 2 kilométer szélességben alig bokáig ér a víz s 

 közben kisebb-nagyobb iszap- és kavicsszigetek is vannak. Mindezek a 

 területek azután ideális tanyái a gázlóknak, amelyek ilyenkor nagy töme- 

 gekben szoktak előfordulni. Jukovits pl. épen ilyen nagyfokú vízcsök- 

 kenés idején, amivel együttjárt a nagy halpusztulás is, figyelte meg a 

 Fertőn a legnagyobb madártömegeket és a legritkább fajokat. Az én 

 megfigyeléseim idején a vízállás igen magas volt s ennek megfelelően 

 volt csekélyebb a madárállomány is. 



Minthogy a Fertő madártani viszonyaira vonatkozó megfigyelési 

 anyagomat egyrészt a vázolt kedvezőtlen viszonyok miatt, másrészt pedig 

 a Fertőn töltött megfigyelési idő elégtelensége miatt is aránylag szegé- 

 nyesnek kell minősítenem, azért annak közreadása kapcsán el kell tekin- 

 tenem a Fertő madárvilágának az eddigi források alapján való összefog- 

 lalásától, mert hiszen a múltban észlelt viszonyok elbírálásához és össze- 

 foglalásához az én anyagom távolról sem elegendő. Pedig ez igen hálás 

 föladat volna, mert a Fertő madártani viszonyait sok és kiváló kutató 

 tanulmányozta és ismertette s alig van hazánknak még olyan területe^ 

 amelyet madártani szempontból annyian ismertettek volna, mint a Fertő. 



Már a XVII 1. század elején 1718 -ban itt járt Bél Mátyás kiváló tudó- 

 sunk a soproni borvidék tanulmányozásacéljából. Hungariaeantiquae 

 et novae prodromus cimű 1723-baii megjelent müvében ismerteti 

 itt végzett tanulmányainak eredményeit, amelyek közül az ornithologus 

 érdeklődésére a seregélyekre vonatkozó rész tarthat számot. Alább rész- 

 letesen közlöm idevágó följegyzéseit, amelyekből kiderül, hogy az akkori 

 viszonyok lényegükben máig is föltalálhatók. 



Majdnem egy teljes századig tartott, amíg újra hirt kapunk a Fertő 

 természetrajzi viszonyáról. lS04-ben Natterer József és fia János keresték 

 föl a tavat és akkor fedezték föl az akkoriban még ritkának tartott Charadrius 

 alexandrinus-i Tétény mellett a Fertő keleti partján, amint ezt Natterer 

 János megírja egy 1843 május 29-én kelt, PETÉNYi-hez írt levelében. 

 Ugyanezen levél szerint a következő évben is itt jártak s «jó eredmény- 

 nyel)) gyűjtöttek s mind a két útjukról sok ritka madarat hoztak a bécsi 

 cs. k. udvari múzeum számára. Ezekből azonban már egyetlen egy sincs 

 meg. 1807-ben Natterer János egyedül utazta be a Fertő mocsarait, 

 különösen a Pomogy környékén levőket, ahol egyéb ritkaságok mellett 

 a kacagó csért is fészkelve találta, «amely faj ott azóta — tehát 

 1843-ig — nem fordult elő». Erről az útjáról még mai napig is van 



