48 SCHENK JAKAB 



Harmadik typus: agyagos sárga, de határozott zöldesbe átmenő 

 alapon halványsötét alápettyezés, 3—4 milliméter átmérőjű, sötétbarna, 

 zöldes foltok, kevésbbé sűrűen, de a tompa vég felé összesűrűsödve. 



Negyedik typiis: igen világos sárga agyagos alapon minden zöldes 

 árnyalat nélkül, halvány alápettyezés, apróbb, 2 milliméter átmérőjű, 

 sötét pettyekkel borítva nem sűrűen, de a tompa vég felé sűrűbben. 



34. Cliaradrius diibius Scop. 190Ó szeptember havában a déli par- 

 ton nem láttam, úgyszintén októberben a keleti parton sem, mert akkorára 

 már elvonult. A keleti parton csak két tavon, a Lange- Lackenál és a 

 Hollabern-Láckenál találtam fészkelve és pedig úgy 1907-ben, mint 

 190Q-ben. Ezeknek a tavaknak a partja erősen kavicsos, a legkavicsosabb 

 valamennyi között s ez az oka annak, hogy a kis lile a sok tó közül 

 épen csak ezt a kettőt választotta tanyául. 1907 április 24-én már fész- 

 keléshez készülődött, több helyütt láttam az apró fészekgödröket, ame- 

 lyeket a madár maga szokott kaparni a kavicsos talajban. Május 7-én a 

 Hollabern-Láckenál két 4-es fészekaljat találtam. A 9 cm. átmérőjű és 

 1-5 cm. mély fészekgödör a kemény, kavicsos talajba volt vájva s apró 

 kavicsokkal és perjetörmelékkel kitöltve. Minthogy a fészek altalaja, 

 a kavicsréteg átereszti a vizet, azért a kis lile fészkében nincs oly töké- 

 letes vízáteresztő réteg, mint a széki lilénél. Ha azonban hosszas eső- 

 zések föláztatják a talajt, akkor a kis lile is jobban föltölti a vízáteresztő 

 réteget. Így 1909 május 4-én a Hollabern-Lacke ugyanazon a helyén 

 találtam a fészket, ahol 1907-ben is volt, de még csak 2 tojás volt benne. 

 A sok eső következtében teljesen főiázott s átszíneződött a talaj s ezért 

 a tojások is annyira kiríttak a környezetből, hogy már messziről, körül- 

 belül 10 lépésnyi távolságról fölfedeztem őket. Ugyanekkor a fészek- 

 gödörben még alig volt néhány szem kavics, ellenben három nappal 

 későbben már egészen telehordta s a tojások épen olyan vízáteresztő 

 rétegen feküdtek, mint akár a széki lilééi. A fészkek minden egyes alka- 

 lommal a víztől csekély távolságra voltak, 10—30 lépésnyire, lehetőleg 

 kisebb fűcsomó közelében. A madár sohasem száll föl a fészkéről, ha 

 közeledünk hozzá, hanem mint rokona, a széki lile, mindig hangtalanul 

 és láthatatlanul legurul róla s csak a vízparton látható újra, amikor meg- 

 szólal s megjelenik a vízben a tükörképe is. A kavicsok között fekvő 

 tojások elég jól mimikrizáinak, úgy hogy csak 2—3 lépésnyi távolságból 

 vehetők észre s csak szorgos, gondos keresés ulán lehet őket megtalálni, 

 de ha huzamosabb esőzések következtében fölázik és sötétebb szint vesz föl 

 a talaj, akkor — mint már említettem — a világosabb szinű tojások nagyon 

 kirínak a környezetből és már jókora távolságból elárulják a fészket. 



35. Charaiirius morincllits L. Ritkán fordul elő; egy példányát a 

 ScHOBi;R-félc gyűjteményben láttam, melyet később a iM. K. ürnith. 

 Központ számára vettem meg. 



