58 SCHENK JAKAB 



116. Pratincola riibicola (L). 1906 őszén Fertőhöz vidékén sok 

 átvonulót láttam szeptember 23-tól, vagyis az időnek hidegre fordulásá- 

 tól kezdve ; még október 7-én is láttam átvonulókat. A keleti parton 

 sem az őszi, sem a tavaszi idény alatt nem fordult elő. 



117. Rallus aguaticus L. Csak a déli parton figyeltem meg, szin- 

 tén az időjárásnak hidegre fordulása idején, szeptember 23-án, később 

 még október 1-én is. A keleti parton nem láttam s nem is hallottam, 

 pedig összes hangjait igen jól ismerem. 



118. Recurvirostra avocetta L. A Fertővidék a gulipánnak ha manap- 

 ság még nem is egyedüli, de mindenesetre legnagyobb fészkelőtanyája 

 hazánkban. 1907 ápr. 23-án az illmici határban a Stinker-tavak környé- 

 kén körülbelül 50 pár volt az állomány, 1909-ben föltétlenül kisebb volt 

 a számuk s 1911-ben és 1913-ban is megfogyott az állomány. A két 

 első évben nem találtam a fészküket, mert még korán volt, de 1911 és 

 1913 június havában sikerült megtalálnom egy-egy fészket, első izben 

 a Fertő partján, másod izben a Fertő egy zátonyszigetén. A fészek mind 

 a két esetben a földbe kapart kis mélyedés volt alig észreveiiető fészek- 

 anyaggal. Bár az egyik fészekben a tojások már erősen költöttek voltak, 

 az anyamadarat a fészek körül nem láttam. Már messziről fölszállt és a 

 fészek körül többé nem nmtatkozbtt. A gulipánok itt úgy látszik már 

 régóta, hogy ne mondjam, ősi idők óta fészkelnek, mert úgyszólván 

 valamennyi idevágó forrás megemlíti a fészkelésüket. A legrégibb adat 

 1839-ből való. Ebből az évből valók a bécsi cs. k. udvari múzeumban 

 levő gulipánfiókák; mint fészkelőhely Alosonbánfalva van fölemlítve. 



A gulipánok a Fertőmelléken, mint már említettem, leginkább a 

 Stinker-tavak környékén tanyáznak. Itt állandóan nagyobb számban talál- 

 hatók, de párosával vagy kisebb csapatokban a távolabb fekvő tavakon 

 is mutatkoznak. Ritkán láthatók a partokon, hanem mindig messze bent 

 vannak a sík vizén. Talán sohasem láttam őket gázolva, hanem mindig 

 úszva. Nagyon vad, óvatos madarak, melyek nehezen kerülnek lövésre, 

 mert már jó messziről fölszállnak és rögtön a magasba emelkednek. 

 Lelőtt társuk fölött, mint a csérek vagy szerkők, ők is kitartanak és 

 ilyenkor többet is lehet lőni belőlük. Röpülésük nagyon sajátságos és 

 röpképük az én szemem szerint nagyon emlékeztet a szárcsa vagy vöcs- 

 kök röpképéhez. Felröpülésük alkalmával igen hangosak, össze-vissza 

 kiáltoznak. Hangjuk bár siró, mégsem kellemetlen s ilyen tovaszálló 

 csapatnak a hangja nagyon emlékeztet a távolodó csengetyiís szán hang- 

 jához. Tavasszal már elég korán érkezik, így Weningkr 1908-ban ápri- 

 lis 8-án, 1910-ben pedig már március 16-án észlelte az elsőket. 



Megfigyeléseim szerint az állomány az utóbbi időben jelentékenyen 

 csökkent s bár most még nem lehet szó róla, hogy a gulipán itt is már 

 a végpusztulás előtt állana, de már itt az ideje, hogy a további pusz- 



