MADÁRTANI TÖRFiDÉKtiK A FERTŐRŐL 61 



kerek lapok és egyéb riasztószerek mindannyia a seregélyek berepülése 

 ellen akarná megvédeni a szőlőt, de a csőszöktől és birtokosoktól beszerzett 

 értesülés szerint valamennyi óvszer csak addig használ, amíg a seregély 

 nem nagyon éhes, mert ebben az esetben csakis a fegyver és a leg- 

 éberebb őrzés mentheti meg a szőlőt az érzékeny károsodástól. A szőlő- 

 birtokosok nagyon félnek a seregély pusztításaitól, mert szerintük 

 5000—6000 főnyi csapatok is leszállnak a szőlőbe s már néhány pilla- 

 nat alatt is le tudnak szüretelni egy hektoliterre valót s többszöri be- 

 repülés által tönkretehetnek egy egész termést. Legveszedelmesebbek 

 kora reggel, amikor éhesen kiszállanak a nádasokból. Ilyenkor szükséges 

 a legéberebb figyelem. Napközben a java nem is tartózkodik a szőlő- 

 területen, hanem a környéken levő réteken, legáltalánosabb fölfogás 

 szerint a németkeresztüri réteken, ahol bogarásznak. Délutánonként aztán 

 ismét megjelennek, hogy lefekvés előtt még egyszer megzabáljanak a 

 szőlőből. Nagyon veszedelmesek a tartós, borús napok is, amikor egész 

 napon át veszélyeztetik a szőlőt s ravaszságukkal még a legéberebb 

 csősz eszén is túljárnak. 



Hogy a szőlőbirtokosok félelme a seregélyektől nem alaptalan, azt 

 a helyszínen végzett gyomortartalom vizsgálataim minden kétséget 

 kizáróan bizonyítják. Ahány példányt lőttem, a gyomrában majdnem 

 kizárólag csak szőlőt találtam. Fölkerestem azokat a helyeket is, ahol 

 emésztés céljából szoktak megszállani s a fák alatt levő ürülékükből 

 is megállapíthattam a szinte kizárólagos szőlőtáplálékot. Az ilyen emésztő- 

 tanyákon azonkívül még köpetszerű csomókat is találtam nagy szám- 

 ban, amelyek tisztára a szőlő héjából állottak. Kétségtelen dolog, hogy 

 a seregély a szőlőérés idején az ilyen kiterjedt borvidéken nagy káro- 

 kat okoz s azért teljesen megokolt dolog, hogy erre az időre a védel- 

 mét fölfüggeszti a törvény és megengedi ellene a nagyon is szükséges 

 védekezést. 



Rendkívül érdekes és találó s főbb vonásaiban a mai helyzetre is 

 teljesen ráülő leírást találtam a seregélynek a soproni borvidéken való 

 szerepléséről Bél MÁTVÁs-nál «Hungáriáé antiquae et novae 

 Prodrom us» Norimbergae, 1723 című művének 167. és következő 

 lapjain, úgy hogy érdemesnek tartom kiváló tudósunknak ezt a XVIll.' 

 század elejéről való leírását az alábbiakban nagyjában szószerint — a 

 fölösleges görög idézetek és egyebek elhagyásával — közreadni. Közle- 

 ményének a címe : 



A seregélyek a sopro n vidéki szőlőkben. 



«Midőn 1718-ban tanulmányoztam a soproni szőlőket, bámulatba 

 ejtettek azok az óriási seregélycsapatok, amelyek felhőszerű tömegekben 

 törtek ki a Fertő nádasaiból és kanyargó menetben — hogy kijátsszák 



