MADÁRTANI TÖREDÉKPK A FHRTORŐL 63 



nagyobb részét szintén a mezőkön töltik, szöcskéket és férgeket haj- 

 szolva; ha már ezekkel jóllaktak, akkor a szőlőkre mennek szomjiiságuk 

 oltására s nem is mennek el előbb onnan, amíg torkig nincsenek a 

 szőlő édes levével.» 



«Naplemente táján mintegy adott jelre fölkerekednek s közelről 

 távolról csapatosan mennek a Fertő nádasaiba éjjeli szállásra, ahol azon- 

 ban előbb még jól kibeszélik magukat.» 



«Alig kelt föl a nap, máris csapatokra oszolva ismét a szőlőkre 

 vetik magukat s ott maradnak pontosan reggeli kilenc vagy tíz óráig. 

 Ekkor ismét a mezőkre, rétekre mennek, majd ismét visszatérnek a sző- 

 lőkbe, amikor az említett csemegékkel már jóllaktak.» 



«Amint beállanak a hűvösebb éjszakák, akkor összesereglenek s a 

 szüretet be sem várva, elindulnak téli szállásaikra. Nem is jönnek előbb 

 vissza, míg az évszak s a szőlő édes emléke újból ide nem szólítja 

 őket.» 



«Mikor a sopronvidékiek látták, hogy kercplőkkel meg mozsarak- 

 kal mitsem tudnak elérni a veszedelmes ellenséggel szemben, természe- 

 sen módot kerestek arra, hogy megfogják azt. A sokféle fogószerszám 

 között a háló bizonyult legcélszerűbbnek, amelyre nézve a következő 

 fölvilágosítást nyertem. A nádasnak azon a szélén, ahol a legtöbb seregély 

 szokott beszállni, nagy, zsákalakú hálót szoktak fölállítani, amelynek 

 varsaszerű szája van, úgy hogy könnyen bele lehet jutni, ki azonban 

 nem. Az éj beálltával az erre a célra elhelyezett emberek a seregély- 

 tanya mögött kötelet feszítenek ki, amelyet nagy lármázás közben a 

 háló felé húznak. A nádasnak erre a hullámzására és a zajra fölriadnak 

 a sereglyék és a hálókról mitsem tudva menekülnek a hátulról fenye- 

 gető ismeretlen veszély elől egyenesen neki a hálóknak, amelyek köze- 

 lében égő fáklyákkal is csalogatják őket az ottlevo emberek. A fölriadt 

 madarak oly csapatokban és oly sebességgel rohannak a hálókba, hogy 

 valósággal agyonnyomják egymást, llymódon néha sok ezer seregélyt 

 fogtak, amelyeket nagy társzekereken vittek be a városba a köznép között 

 való szétosztás végett. Ha többször alkalmazzák ezt az eljárást, akkor 

 legalább némileg csökkenthető az óriási kár, ha nem is szüntethető meg 

 teljesen.» 



130. Sylvia atricapilla (L.). Csak egyszer láttam átvonulóban 1909 

 máj. 9-én az illmici kis erdőben. 



131. Sylvia eunuca (L). 1906 őszén a déli parton több izben 

 láttam, az utolsót szeptember 23-án az általános elvonulás idején. 

 A keleti parton 1907-ben április 28-án láttam. Hogy fészkel-e itt, nem 

 tudom. 



132. Sylvia nisoria (Bechst.). 1^07 máj. 10-én Mosonbán falván, 

 valószínűleg itt fészkelő példány. 



