116 CHERNÉL ISTVÁN 



mint a Szentgyörgyhegy, Gulácsi-, Halápi-, Csobánci-, Tóti-hegyek stb. 

 Azonl<ívül az égliajlat is itt a Balaton mellékén nem hogy havasi, hanem 

 inkább nagyon is enyhe. Ép ez okokból hamarosan elfogott az a meg- 

 győződés, hogy a hangokat nem jól hallottam s alighanem más madár- 

 faj egyes hasonló vagy a környezetben módosult hangjai ejtettek 

 csalódásba. Vagy talán a véletlen szeszélyes játéka mégis holmi kósza 

 példányát a havasi szürkebegynek hozta volna utamba? 



A kérdést csak magának a madárnak meglátása oldhatta meg. 

 Végig kémleltem tehát Znss-messzelátómmal a sziklafalakat, felmászva 

 a lejtőket elborító kőomlásokra, de egyéb élőlényt nem láttam, mint 

 15—20 házi rozTsdafarkút (Ruticilla tithys), melyek a bazaltköve- 

 ken ugráltak s a sziklabástyák tövében repkedtek. Hímek, tojók, fiatalok 

 vegyesen. Tollazatúk a színezés legkülönbözőbb árnyalatait mutatta; 

 volt köztük majdnem egészen fekete vén hím, félig fekete vagy csak 

 fekete ábrázatú, kirívó fehér szárnytükörrel, volt egyszínű szürke fiatal 

 vagy részben még a foltozás nyomával, szintúgy barnásszürke tojó. Lát- 

 tukra még inkább kezdtem belenyugodni ama gondolatba, hogy való- 

 színűen tőlük eredt az imént hallott hang s holmi zavaró körülmény 

 miatt módosult a havasi szürkebegy prü-prü-prü hivogatójához 

 hasonlóvá. 



Ebben a pillanatban feleségem, aki lent maradt a szőlők között 

 vezető úton, arra figyelmeztetett, hogy két kis madár repült el a leg- 

 nagyobb sziklafal orma alatt egy repedésből kinőtt bokor táján. Nyom- 

 ban én is észrevettem őket, de szabad szemmel nem ismerhettem fel 

 színezetüket; feltűnt azonban, hogy reptük különbözik a rozsdafarküakétól 

 s inkább a pacsirtáéra emlékeztet. Hogy tüzetesebben szemügyre vehes- 

 sem a sziklák hasadékaiban eltűnt madarakat, közelebb csúsztam a fala- 

 zathoz. E közben újból megpillantottam őket: a magasból mintegy le- 

 esve, alacsonyabb 'sziklákra ereszkedtek s alig 30 m.-ről messzelátómon 

 át kétségtelenül megállapíthattam, hogy mégsem csalódtam, mert való- 

 ban a havasi szürkebegy két fiatalabb példánya van előttem. Jó darabig 

 figyelgettem viselkedésüket s úgy vettem észre, hogy teljesen otthonosan 

 érzik itt magukat. Napnyugtával azután a magasban ismét felcsendült a 

 prü-prü-prü hívogató hangjuk s ekkor a bazaltsziklák orma előtt 

 6 főnyi társaságot pillantottam meg, mely magával csalta az előttem 

 settenkedő két darabot is és valamenyien a kissé északabbra eső nagy 

 bazaltbánya irányában — nyilván éjjeli tanyájukra — vonultak el. 

 A következő két napon megint bejártam c helyeket, de nem találkoz- 

 tam velük. 



Október 22-én azonban a bazaltbánya és a vele határos szikla- 

 csoportozat között felmászva a hegytetőre, egyik magában álló bazalt- 

 oszlop legfelsőbb párkányán megint szemem elé került egy darab, még 



