A HAVASI SZÜRKEBEGY ELŐFORDULÁSA ZALAVÁRMEGVÉBEN 117 



pedig vén példány. Torokfoltját még szabad szemmel is jól felismerhet- 

 tem. Fejét ferdén elnyújtva, a sziklapárkány legszéléről pislogatott a 

 magasba, majd hirtelen leejtődött a mélységbe. Ez a leszállása nagyon" 

 emlékeztetett a dalát végző mezei pacsirta levágódásához vagy a szikla- 

 párkányokról a tengerbe ereszkedő alkák leugrására, amint azt az északi 

 madárhegyeken számtalanszor megfigyeltem. Másnap — okt. 23-án — 

 megint egy vén példányra akadtam, még pedig azon a helyen, ahol 

 legelőször találkoztam velük. Hatalmas sziklafal kiugró párkányán 

 üldögélt ez is, majd felemelkedett a magasba s a sziklaormok közt 

 tűnt el. 



Október 24-én utolszor kerestem föl a bazalsziklákat, de egy 

 darabot sem láttam. Kellemetlen, borús idő volt erős északi széllel, majd 

 esővel, a mi nagyon megnehezítette a megfigyelést. Másnap azután 

 elutaztam Badacsonyból. 



A havasi szürkebegy biztos előfordulását Zala vármegyében s egy- 

 úttal a túl a dunai országrészben megállapíthattam ugyan, de ezzel még 

 korántsem dönthettem el azokat az önként felötlő kérdéseket, hogy: 

 vájjon csak vendégeskedő, átvonuló vagy pedig állandóan itt tanyázó 

 példányokkal találkoztam-e? 



Ha átvonulok voltak, úgy ez a tény annyiban figyelemre méltó, 

 a mennyiben módosítaná madarunk biológiai jegyét, melyet ezentúl a 

 költözködők vagy legalább is rendetlen költözködők jegyével kellene 

 felcserélnünk. Viszont, ha bebizonyulna, hogy állandóan tanyát vetettek 

 a Badacsonyon — a mi tekintve, hogy vénekkel és fiatalokkal, talán 

 egy családdal találkoztam s nem is egy napon, hanem okt. 19— 24-ig 

 figyelhettem őket, még pedig életviszonyaiknak majdnem teljesen meg- 

 felelő területen, hol egészen otthonosaknak mutatkoztak — ez esetben e 

 faj elterjedéséről — vízszintes és merőleges vonatkozásban egyaránt — 

 való ismeretünk másulna meg némileg. 



Egyelőre persze ezek a kérdések függőben maradnak, míg folyta- 

 tólagos megfigyelésekkel meg nem felelhetek reájuk. És talán sikerül 

 még azt is eldöntenem, vájjon a badacsonyi madarak a havasi szürke- 

 begy jellemző fajtájához tartoztak-e? avagy pedig ama fajtának kép- 

 viselői voltak, mely Dalmáciában, Montenegróban, Görögországban 

 fordul elő s két példányban a Retyezátból a Nemzeti Múzeum gyűj- 

 teményét is gazdagította s a melyet már régebben Brehm Accentor 

 subalpinus, ujabban pedig Tschusi lovag Accentor coliaris reiseri néven 

 ismertetett. 



Kőszeg, 1917 okt. 31. 



