A PIROSVÁILÚ AMAZOXPAPAOÁl Y TÁPLÁI.ÓCSATORNÁJA 147 



talált csillangósliám, valamint a mai kétéltűek és csúszómászók csillan- 

 góshámj'a Giannelli és Giacominii értelmében a legalacsonyabbrendű. 

 Azt is tagadta, hogy a nyelőcsőmirigyeknek egységes származásuk 

 volna, azaz a magasabb gerincesek nyelöcsőmirigyei nem vezethetők 

 le az alacsonyabb gerincesek mirigyeiből. A nyelőcsőmirigyeket ille- 

 tőleg a következő okokat sorolta föl. Az alacsonyabb gerincesekben, a 

 kétéltûekben, csúszómászókban és madarakban a mirigyek főleg a 

 nyelőcső alsó szakaszát foglalják el, míg az emlősökben főleg a felső 

 szakaszban fordulnak elő. Az emlősök mirigyei a submucosában feksze- 

 nek, míg az alacsonyabb gerincesekben a mucosában foglaltak helyet. 

 Testiido graeca-bdiX\ olyan mirigyekre akadt a nyelőcsőben, melyek 

 nyálkasejteken kívül még számos csillangóssejtet is tartalmaznak egé- 

 szen fenékig. Ebből az esetből azt következtette, hogy a csúszómászók 

 mirigyei nem származhatnak a kétéltűekéből, mert akkor nem fordulná- 

 nak elő az előbbiekben csillangóssejtek, hanem a hám magasabbra 

 differenciálódott volna. Végül a Hatteria punctata is nézete mellett szól, 

 amelynek nincsenek nyelőcsövi mirigyei. Ennélfogva szerinte az alacso- 

 nyabb és magasabb gerincesek nyelőcsövének csak az a közös tulaj- 

 donsága, hogy mirigyeket fejleszthet. A madarak nyelőcsőmirigyeinek 

 leírásánál még egyszer megjegyzi, hogy ezek a mucosában fekszenek és 

 főleg az oesophagus alsó részében fejlődtek ki erősen, alakjuk is más: 

 mindmegannyi ok, amely ellene szól annak, hogy a madarak és az emlő- 

 sök mirigyei között túlságos közeli genetikai viszonyokat keressünk. 



Schreiner (1900) is foglalkozott a madarak nyelőcsőmirigyeinek 

 phylogeniájával. A madarak és a csúszómászók közötti ismert közeli 

 rokonságból indul ki és közös vonásokat keres a madarak és a külön- 

 féle csúszómászó osztályok2 belének fölépítésében. Ilyen közös vonáso- 

 kat főleg a krokodilusfélékben vél föltalálni. Minthogy azonban abban 

 az időben a krokodilusfélék nyelőcsövének mikroszkópiai szerkezetéről 

 Schreiner szerint mi sem volt ismeretes (ehhez azt fűzném hozzá ; hogy 

 JÄGER3 már régen — 1837-ben — írt le egyenként szétszórt mirigyeket 

 a nilusi krokodilus nyelőcsövéből, továbbá, hogy Eisler^ már 188Q-ben 

 ismertetett az alligator nyelőcsövének alsó végéből egyszerű hengeres 

 nyálkamirigyeket), csak teknősöket, nevezetesen az Emys europaea-i és 

 a Testiido graeca-i vonta vizsgálatai körébe. Az Emys-ben a legtöbb 



' Giannelli e Giacomini, Ricerche istologiche sul tubo digerente dei Rettili. — 

 R. Accad. d. Fisiocrit. Siena 1896. 



2 Schreiner alighanem csúszómászó rendeket akart említeni. Greschik. 



3 JÄGER, A., Beobachtungen über die Anatomie des Nilkrokodils. — Inaug. Diss. 

 Tübingen 1837. 



* Eisler, P., Zur Kenntnis der Histologie des Alligatormagens. — Arch. f. mikr. 

 Anat. Bd. 34, 1889. 



10* 



