148 DR. GRESCniK JENO 



korábbi vizsgálóhoz hasonlóan ó sem talált tulajdonképeni mirigyeket, 

 hanem csak gödörszerű mélyedéseket, melyeket, mint a nyelőcsövet 

 általában, kétrétegű, csillangós sejtekben gazdag hám bélelt. A Testudo 

 graeca-ni\ Oppel leírására támaszkodik. A jól fejlett mirigyeknek kétféle 

 sejtjük van : «Egyszer nagy világos kehelysejtek és közöttük nagyobb 

 és kisebb csoportokban egymás mellett álló csiUangóssejtek. 

 Utóbbiak oly rendkívül világosak, hogy egyenesen a csillangóshám be- 

 mutatására szolgálhatnak» és «a kivezetőjáratban eltűnnek a csillangós 

 sejtek, a kehelysejtek alacsonyabbakká válnak és köböshámba mennek 

 át, mely a felszínre vezet». (Oppel tankönyve II. 1897.) Oppei leírását 

 szószerint közöltem, mert ebből az esetből azt a már említett fontos 

 következtetést vonja le, hogy a csúszómászók nyelőcsőmirigyei nem 

 származtathatók a kétéltűekéből, hanem újonnan még csak a csúszó- 

 mászókban keletkeztek. Schreiner is csatlakozott OppEi.-nek ehhez a 

 végconclusiójához. Az Emys esete is erre vallana. Úgy találja, hogy a 

 Larus és más madarak mirigyei alakra és szerkezetre nézve legjobban a 

 Testudo mirigyeihez hasonlítanak. Erre azt vetem közbe, hogy a Larus 

 nyelőcsövi mirigyei a Testudo mirigyeihez hasonlítanak ugyan alakra 

 de nem a fontosabb mikroszkópiai szerkezetre nézve, legalább ismere- 

 teink akkori állása szerint, Oppel leírásai alapján és Béguin később 

 említendő dolgozatának megjelenése előtt, mert hiszen Schreiner nem 

 talált csillangóshámot a Larus mirigyeiben vagy a nyelőcső fölszinén 

 sem embryonalis korban sem felnőtt példányokban. Schreiner maga 

 mondja munkája 509. oldalán: «Magam csak helyeselhetem Heidenhain 

 abbeli nézetét, hogy nem nagy fontosságú, vájjon egy sereg mirigy 

 tömlő-, bunkó- vagy palackszerű, hacsak elválasztó hámjuk ugyanaz 

 marad». Ezért azt hiszem, hogy ScHREiNER-nek nincs teljesen igaza, ha 

 arra mutat rá, hogy a Larus nyelőcsövi mirigyeit nem nehezebb a 

 Testudo mirigyeiből levezetni, mint a Testudo mirigyeit az Eniys gödör- 

 szerű mélyedéseiből. 



1904-ben azután megjelent Béguini érdekes dolgozata. Ö az Uro- 

 mastix aeantliinurus-h^n, egy északafrikai gyíkban a nyelőcső elülső 

 részében, mindjárt a száj szomszédságában, valamint a nyelőcső közepén 

 nyálkamirigyeket talált; a gyomor felé eltűnnek. A Testudo graeca-ban, 

 ebben a már oly sokszor megvizsgált teknősbékában Béguin az Oppel 

 által leírt csillangós sejteket tartalmazó mirigyeket nem találta viszont, 

 e helyett a nyelőcső elülső részében nagyon sok zsákalakú, a középső 

 részben tömlöszerű nyálkamirigyrc akadt. Ismerünk tehát már két 

 csúszó-mászót melyeknek a nyelőcső elülső részében mirigyeik vannak. 



> BÉGUIN, F., La muqueuse oesophagienne et ses glandes chez les Reptiles. — 

 Anat. Anz. Bd. 24, 1904. 



