A PIROSVÁLI.Ú AMAZONPAPACiÁLY TÁPLÁI.ÓCSATORNÁJA 149 



Az alsó részben nem talált mirigyeket, csak tubulosus kryptákat több- 

 rétegű hámmal, melynek felső rétegét csupa nyálkasejt alkotja. Megjegyzendő 

 azonban, hogy Béguin egy nagy példány nyelőcsövének alsó részében, 

 ha mirigyekre nem is, de mégis egyrétegű csillangós- és kehelysejtek- 

 ből álló hámra akadt. Egy fiatal alligátorban 2—3 rétegből álló hámot 

 talált, melynek legfelsőbb rétegét csillangós- és kehelysejtek alkották. 

 Mirigyeket a nyelőcsőben BÉGUiN-nek viszont Eisi.tR-rel szemben nem 

 sikerült kimutatnia. Az alligátorban is több a kehelysejt a gyomor felé. 

 BÉGUIN vizsgálataiból azt következteti, hogy a kétéltűek nyelőcső- 

 mirigyei nehezen tekinthetők a csúszómászók nyelőcsőmirigyei elő- 

 futárjainak. Több a közös vonás a csúszómászók és a madarak nyelő- 

 csőmirigyei között. A csúszómászók nyálkacsövei inkább tekinthetők 

 a madarak nyelőcsőmirigyei őseinek. 



Miképen értékesíthetjük már most a pirosvállü amazonpapagály- 

 nyelőcsőmirigyeiben talált csillangóshámot? Magam Oppel és követőinek 

 ama nézetéhez nem csatlakozhatom, hogy a csillangóshám jelenlétéről a 

 Testudo nyelőcsőmirigyeiben az volna következtethető, hogy ezek a mirigyek 

 ebben az osztályban újonnan képződtek, mint ezt előbb láttuk. Mert föltéve, 

 hogy Oppel gondolatmenete helyes, akkor a pirosvállü amazonpapagály 

 nyelőcsövében előforduló csillangóshámnak szintén azt kellene bizonyí- 

 tania, hogy a madarak nyelőcsőmirigyei is osztályukon belül indultak 

 új fejlődésnek. Már pedig annyi sok közös vonás ismeretes a csúszó- 

 mászók és a madarak között, hogy közeli rokonságuk nem tagadható. 

 Épen a bélcsatornában annyi a közös bélyeg, hogy már pusztán ezen az 

 alapon is közeli rokonságuk kétségtelen. A csúszómászók nyelőcsövi 

 mirigyeit azért, mint láttuk, már előbb is a madarak nyelőcsövi mirigyei 

 őseinek tartották. A sauropsidák közös törzsében azonban a madarak két- 

 ségtelenül a magasabban fejlődött osztály, ennek következtében Oppel értel- 

 mében nem volna szabad csillangóshámnak nyelőcsőmirigyeikben elő- 

 fordulnia. Az, hogy ilyen tényleg még előfordul, nem azt mutatja, 

 hogy a madarak nyelőcsőmirigyei a reptiliákétól külön fejlődtek, 

 hanem a csillangóshám mindakét osztályban korábbi állapotokra vall. 

 Én a csillangóshámot mind a Testudo graeca-bsLU, mind az Andro- 

 glossa aestiva-ban az alacsonyabb gerincesekből származó maradványnak 

 tartom. Béguin vizsgálatai azt mutatják, hogy ez a csillangóshám nincs 

 meg minden Testudo példányban, hanem előttünk még ismeretlen okból 

 hiányozhat. Ehhez hasonló esetet találtam az Anguis cardia övének 

 nyálkamirigyeinél, melyek egyes példányokban teljesen hiányzanak.^ 

 Lehet, hogy ez az egyedek korával függ össze. 



' V. ö. Greschik J., Az Ablepharus pannonicus és az Anguis fragilis bélcsator- 

 nájáról. — Állattani Közi. 16. k. 1917, 77. old. 



