DARU-TANULMÁNYOK ÉS MEGFIGYELÉSEK CSANÁDMEGYÉBŐL 



175 



lási megfigyelések történnek hazánkban és e megfigyeléseket egy köz- 

 pontban összegyűjtik és feldolgozzák. 



1894-tül kezdve 1912-ig 1392 tavaszi vonulási adatot ismerünk a 

 daru tavaszi vonulására vonatkozólag. Ez adatok közül csak 12 vonatko- 

 zik a Dunántúlra és a Kis-Alföldre s nagyon kevés a Duna-Tisza közére 

 és az Északi Hegyvidéknek Ondava-Topolya völgyétől nyugatra eső 

 részére, a túlnyomó többség pedig a Tiszántúlról és a Keleti Hegyvidékről, 

 azaz az Erdélyi Hegyvidékről származik. 



Ezekből az adatokból megállapíthatjuk, hogy a darvak nem az 

 Adria felől, hanem 'délkelet felől érkeznek hazánk területére, a Balkán 

 felől az Alföldre nyiló Morava-völgye és a Déli Kárpátok szorosai és 

 hágói felett. A Morava-völgy felől és a Kazán-szoros felől körülbelül a 

 Porta orientális felett áthaladó darvak lepik el azután a Tisza és az 

 Erdélyi Hegyvidék közti területet. ' 



A Déli Kárpátok átjárói közül főleg a Vöröstoronyi-szoros és a 

 brassói és háromszéki medencébe vezető szorosok és hágók, mint a 

 Törcsvári hágó, Tömösi szoros, Bodzái szoros, különösen kedvelt út- 

 vonalak a tavaszi vonulás alkalmával. Hogy az erdélyi medencét merre 

 hagyják el, arra már nehezebb felelni. Úgy látszik, hogy a zömük az 

 Olt völgyén halad felfelé s azután vagy a Keleti Kárpátok hágói felett 

 hagyják el az országot, vagy pedig a Szamos völgye felett átjönnek a 

 Magyar-Alföld északkeleti zugába, ahonnan azután a Tisza mellékfolyói- 

 nak völgyén mennek át a galíciai síkságra. 



Ugyancsak az Északkeleti Kárpátok hágóin és szorosain hagyják el 

 az országot az Alföld felől jövő darucsapatok is. A legsűrűbben használt 

 kijáró az Ung völgye az Uzsoki hágpval.i 



' Az uzsoki hágót a háborús irodalom tévesen emh'ti mindig «52orí7s»-nak, pedig 

 ez nem «szoros«, hanem vízválasztó, és így «Mgó)i ! 



