76 DR. NAGY JENŐ 



Hogy délfelé való iitjokban ősszel merre vonulnak, arra nézve 

 hiányoznak a pontos adatok, minden jel azonban arra mutat, hogy az 

 Alföldön az őszi vonulás a tavaszinak a megfordítottja, vagyis az Észak- 

 keleti Kárpátok bejáróin jönnek be s érintve a Tisza és a Keleti Hegy- 

 vidék közti síkságot, délen vagy a Morava vagy a Duna völgyén át 

 hagyják el az országot. Az Alföldre vonatkozólag saját megfigyeléseim 

 is vannak, hogy azonban Erdélyben is, hogy megy végbe az őszi vonu- 

 lás, arra nézve nincsenek adataim. 



Tavaszi vonulása alkalmával az országos középnap szerint március 

 24-én érkezik meg s ekkor általában rövidebb időt tölt el nálunk, mint 

 ősszel, amikor rendesen szeptember közepe körül érkezik. Előző oldalon 

 levő térképvázlat szemléltetően mutatja a tavaszi vonulási adatok származási 

 helyeit. Egy átlagos minta ez, amely 19 év adathalmazából van meg- 

 szerkesztve. 



Csodálatos, hogy mennyire elkerülik a vonuló darvak a Dunántúlt, 

 pedig utolsó fészekhelyeik is ott voltak a Balaton mellett, a Fonyódi 

 lápon. Sőt még a Duna-Tisza közének nekik annyira megfelelő téres, 

 szikes pusztáit se látogatják valami gyakran, hanem annál inkább a 

 Tiszántúlnak, Temes-, Torontál-, Arad-, Csanád-, Békés-, Csoíigrád- 

 megyékben elterülő szikes pusztákkal, legelőkkel tarkított, sík vidéket, 

 ahol falvak, tanyák s más emberi lakások nem za\arják a táj egyhan- 

 gúságát. 



Itt, a csanádmegyei királyhegyesi pusztán figyelt meg Sándor 

 bátyám 1895 ápr. havában, egy szokatlan nagyságú darucsapatot. Kocsin 

 haladva a Kis-Királyhegyes melletti- szikes pusztán, útja egy óriási pihenő 

 darucsapaton vezetett át. A darvak laza csoportban, kisebb-nagyobb 

 falkákban és egyenként is, az út két oldalán járkáltak, szedegettek és 

 pihentek, sőt egyik-másik alacsonyan át is szállt a kocsi felett. Számuk 

 körülbelül 800 — 1000 db. lehetett. Egyáltalán nem féltek, egész közel 

 bevárták a kocsit. 



Ezen a vidéken minden ősszel, tavasszal megfordulnak a darvak 

 nagyobb mennyiségben is, de bizonyos, hogy ily óriási csapat csak 

 kivételesen verődik össze s a legnagyobb ritkaságok közé tartozik. 



Itt a Tiszántúl űzték egykor a darvakat a tavaszi vonulás alkalmá- 

 val a iídarulövó'ky> is, amint azt Chp.rnel István oly szépen leírta, s itt 

 a csanádmegyei pusztákon nyilt alkalmam nekem is a darvakkal köze- 

 lebbről megismerkedni, őket hálóhelyeiken darulövők módjára belopni, 

 kihallgatni, megfigyelni s végül k()zülök kettőt elejteni. 



1916 szeptember havának közepén már több darucsapat kóborolt a 

 csanádmegyei Királyhegyesi puszta környékén. Szeptember 17-én Nagy- 

 Majláth környékén vadászva késő délután, a nagyterjedelmü legelő 

 egyik mélyebb helyén levő szikes mocsáríenékhez lyukadtam ki, amely- 



