180 DR. NAGY JENŐ 



amint azt másnap megállapítottam, szép tollazatú, tűzpirosszemű idősebb 

 hím volt. 



De sok fáradságomba került, amíg e szép nagy madarat akkori 

 lakóhelyemre, Tótkomlós községbe haza tudtam vinni, kerékpáron 

 bolyongva az elhagyott puszta koromsötét éjjelében. Hazafelé menet, 

 újra hallom a messze krúgató darvak szólását. Bizonyára az elriasztottak 

 térnek ismét vissza. 



A rákövetkező napon a Koppáncsi pusztán járva, ott délután egy 

 búzatarlón ráakadtam, az egyik 22 darabos darufalkára, amelyet már a 

 majláthi-tóról ismerek. Ott szedegéltek a tarlón jó darabig, majt tőlünk 

 megriadva, elszálltak. 



Szeptember 23-án, tehát két nap múlva, ismét ott vagyok a maj- 

 láthi mocsárnál. Mielőtt elfoglaltam volna leshelyemet, már jön 5, majd 

 később 7 db. daru. Leszállnak a legelőre, de már 500 lépésről elszállnak. 

 Erre elfoglalom a leshelyemet s nemsokára jön is már a tarlók felől 

 egy 22 darabos falka, széles rajvonalban a föld felett, alig 2 m. maga- 

 san. S egyenesen nekem. De 130 — 140 lépésre tőlem leszállnak agyepre. 

 Én hason fekve a mocsár medrének partoldalában jól el vagyok rejtve 

 s csak a fejem áll ki a legelő szintjében, hogy láthassam az előttem 

 járkáló és szedegető darucsapatot. 



Még egészen világos van, tehát jól látom e daliás madarakat. 

 23 darab; a biztonságnak teljes tudatában kedélyesen krúgatva, beszél- 

 getve laza csoportban álldogálnak. S ime egyszer csak az egyik bohókás 

 mozdulattal szárnyat bont és fel-felugrik a levegőbe, csőrét feltartja 

 mintha valamit el akarna kapni a levegőben s eközben egy-két táncoló 

 ugrást is tesz. Azután a másikra jön reá a táncolási kedv s az kezd 

 ugrándozni, miközben kecsesen emelgeti a szárnyait és a fejét. 



Lebilincselve e ritka látvány nagyszerűségétől, eszembe sem jut, 

 hogy őket megzavarjam. A magyar föld egykori cimeres madara, a leg- 

 óvatosabb, legfélénkebb madár, ime itt van most előttem jó nagy falkás- 

 tól s biztonságuknak érzetében nem is sejtik, hogy ily közelről figye- 

 lik őket. 



Vagy 10 perc múlva ismét felszállnak és U2 m. magasan jönnek 

 a mocsár felé. Ekkor még a fejemet is lehúzom s hagyom őket tőlem 

 nem messze oldalt elhúzni, befelé; csak hadd menjenek, ők fogják majd 

 csalogatni a többieket. 



Már teljesen besötétedett, amikor messze a Királyhegyesi puszta 

 felől először halkan, majd erősebben megkezdődik a daru-hangverseny. 

 Legalább 6—7 falka jön s mindegyik erősen krúgat. A csillagfényes 

 éjszakában a néma csendben ez isteni hangzavar betölti egész valómat 

 s egy eltűnt régi világra emlékeztet, amikor még a «magyar darvak» 

 krúgattak a magyar puszták felett. 



