AZ EURÓPAI MADÁRVILÁG KIAI AKUl ÁSA 193 



anglicus Lyd. és Actiornis anglicus L^'D., vizimadarakat, Palaeocircus 

 C//wmMiLNE-ED\vARDS A. ragadozót képviselnek. 1 Ezt a ragadozót Milni:- 

 Edwards a. eredetileg aMontmartre gipszének (ludien) fossilis 

 ornisából írta le, a melyben a gázlók háttérbe szorulnak és meglepően 

 nagy számban lépnek fel típusos erdei lakók: 



? Totamis sp., Numenius (?) gypsonim M.-Edw., Rallus intermedins 

 M.-Edw. Gypsoniis Ciivieri M.-Edw. Agnoptems Laurillardi M-Ed\x'. a 

 gázlók, ellenben a Palaeorfyx Hoffmanni (Gervais), Paíaeortyx Blaneliardi 

 M.-Edw. mai rokonai (Oríyx) cserjésekben élnek, míg Palaegithaíus 

 Cuvieri Gervais, Crypfoniis antiqims Gervais, Launlíardia longirostris 

 M.-Ed\x'., Launlíardia parisiensis Elot, Laiirillardia Manieri Ei.ot tipusos 

 erdei madarak. 



A németországi Messel középső eocaenjéből (lutetien) ismerjük a 

 trópusi guvatszalonka európai ősét: Rhynchaeites niesselensis Witticm.2 



Az olaszországi Monte Zuello középső eocaenjéből (parisien) gázlót: 

 Palaeogrus princeps Portis, a Narbonne (Aude) melletti Armissan felső 

 eocaenjéből két fogolyfélét: Taoperdix Pessieti Gervais és Taoperdix 

 keltica Eastman, a svájci Glarus kanton egykorú rétegeiből két apró éneklőt: 

 Protornis glaronensis H. Mever és Protornis Blumeri Heer ismerünk.3 



Mielőtt már most a Quercy-i phosphoritok gazdag ornisára térnék 

 át, megemlítem még azt a két futómadarat, amelyeket Afrikából isme- 

 rünk, ú. m. Erenwpezus eocaenus Andrews, Fayum és Psammornis Roth- 

 schildi Andrews Dél-Algir felső eocaenjéből. 



A quercy-i phosphoritok collectiv faunája.^ Délfranciaország Aveyron 

 és Lot departementjeiben, Villeíranchetól keletre feküsznek azok a való- 

 ban klasszikus lelőhelyek (Caylus, Escamps, Bach, St. Antonin, Mouillac), 

 a melyeknek gazdag gerinces maradványait Filhol, Milne-Edwards A. 

 és Gaillard dolgozták fel. A quercy-i hasadék-lerakodások a felső 

 eocaen barton-emeletében indultak meg és a középső oligocaen stampien- 

 emeletében értek véget. Nagyon természetes, hogy e tekintélyes idő 

 leforgása alatt több faunatypus keveredett a lerakodásokba, ezért mond- 

 hatja OsBORN a quercy-i faunát teljes joggal coll ecti v-nek. 



Ha a quercy-i madármaradványpkat legközelebbi recens rokonaik- 

 kal vetjük egybe, kitűnik e fauna élesen jellegzett trópusi volta. 



' A Seeley által innen leírl Macrornis tanaupus rokonsága teljesen kétséges. 



2 A messeli barnaszenet Wittich felső oligocaennek vette és csak Revilliod leg- 

 újabb vizsgálatai alapján tűnt ki valóságos kora. (Abh. Grossherzogl. Hess. Geol. Landes- 

 anst. Darmstadt VII. 1917. 161-201.) 



3 Az Olaszország egykorú és fiatalabb rétegeiből leírt madár- és toU-lenyomatok 

 (Orniticlinites, Ornitholites) elemzésétől ezen a helyen eltekintek. 



< V. ö. Gaillard, c. Les oiseaux des phosphorites du Quercy. Ann. Univ. Lyon 

 N. S. Fase. 23. 1908; Osborn h. f. The Age of Mammals New- York 1910. 151 — 152. 



Aquila. 13 



