196 DR. LAMBRECHT KÁLMÁN 



Van Bf.neden a belgiumi középső oligocaen «riipelieno-ből mocsári 

 faunát írt le a következő fajokkal : Vanellus Stiysii, Larus Racmdoncki, 

 Riipelornis definitus, Fulica Desjardini. 



Az európai palaeogen lelőhelyek faunáiban tehát kevert tipusú, de 

 elismerhetően melegövi jellegű madarakat találunk túlnyomó részben. 

 Hogy csak a legjellegzetesebbeket említsem, éltek itt flamingók (Elornis, 

 Paladodus, Phoenicoptenis), marabuk (Lcptopttlus), kígyászkeselyiik 

 (Ampliiserpentaniis, Serpentarius), 2.1. afrikai és indiai Otogyps-nX rokon 

 Strigogyps, a brazíliai Polyborus-^\ rokon Aquila hypogaea és Cliauna-\d^ 

 rokon Ortlwcnemus, a jávai Ketupa-V2i emlékeztető Bubo iuccrtus, a 

 ti artlaubius- okkaX kapcsolatos Laurillardia, stb. stb.) 



Nagyon természetes, hogy az eocaen legősibb szabású képviselői- 

 nek (Dasoniis, Gastornis, Odontopteryx) klimatikus jellegéről, rokonsági 

 kapcsolataik vitás volta miatt, ítéletet ma még bajos volna mondani. 



Forduljunk már most — megemlékezve az algaui oligomiocaen 

 Ardcacites niolassicus ÜAUSHALTER-ról — a fiatalabb tertiaer, a neogaen 

 ornisához. 



Neogen madarak. 



Miocaen: alsó miocaen : burdigalien; közép- és felső miocaen: 

 helvetien, tortonien. 



A miocaen legsajátosabb ősmadara a Bordeaux melletti Leognan és 

 Armagnac (Gers) tortoni emeletéből ismert óriás méretű evezőslábú, a 

 Pel agoni is miocaenus L\mfÄ. Kísérő 3\2iV]di\: a bordeauxi molaszban Sula 

 pygniaea M.-Edw. és Plotornis Delfortrii M.-Edw. és a Saucats-i (Gironde) 

 falunokból, vagyis kagyló és csigamaradványt magába záró meszes homok- 

 ból : Procellaria antiqua M.-Edw., Procellaria aquifanica M.-Edw., ugyan- 

 csak tengeri madarak. 



Hasonlóképpen vízi madarakat ismerünk a saucatsinál fiatalabb 

 touraine-i (Orlcannais) és suevresi (Loir ^ Cher) falunokból (helvetien), 

 u. m.: Phalacrocorax intermedius »M.-Edw. és Anser Bru meli M.-Edw., 

 ahol azonban már egy gázló és egy tyúkféle is fellép: Ardea aiirelianen- 

 sis M.-Edw. és Pliasianus Desnoyersi M.-Edw. 



A tyúkfélék előtérbe lépnek abban a kevert és nagyon jellegzetes 

 faunában, a melyet Lartet és Fii.hol a délfranciaországi Sansan gazdag 

 lelőhelyéről írtak le. Ebben a faunában Milne-Edwards a következő 

 alakokat ismerte fel és írta le: tyúkfélék; Pliasianus alfus, Pliasianus 

 médius, Palaeopetdix sansaniensis, Palaeoperdix prisca, Palueopcrdix 

 longipes ; ragadozók: Aquila mi nul a, Aquila sp., Haliaefus piscator 

 Strix ignota; gázlók.- Ardea perplexa, Nu men lus aniiquus, Rai lus di- 

 spar, Rail us Bea union ti, Rallus major; kacsák: Anas robusta, Anas 

 sansaniensis, Anas robusta; harkály: Homalopus picoides : ka kuk: 

 Necrornis palustris ; varjú: Corvus Larteti. 



