AZ F.URÓPAI MADÁRVILÁG KIALAKULÁSA 199 



dolgozatomat. Addig is azonban célszerűnek tartom ezen a helyen mind- 

 azt elmondani, a mi későbbi táblázatom megértéséhez nélkülözhetetlen. 



A palaentologia ujabb időkben vett nagy lendületével könnyen meg- 

 érthetjük, hogy régebbi leletek, leirások egész új megvilágításra szorul- 

 nak. A XIX. század első felében, amikor a palaeontologiai kutatás volta- 

 képen megindult, minden a földből napvilágra került «kövület» más 

 nevet kapott, mint a ma élő, ha azzal a legapróbb részletekig megegye- 

 zett is. Innen van az, hogy amikor Qilbel C. G. a quedlinburgi Sevecken- 

 berg diluvialis faunáját leírta, Lams prisms, Hirundo fossilis, Fringilla 

 trochanteria, Corvus crassipennis, Corvus fossilis, Otis brevipes néven 

 szerepeltette a madarakat. A leírásban azonban ilyen diagnózisokat talá- 

 lunk: «Hirundo fossilis... In Grösse, Krümmung und der unteren 

 Erweiterung gleicht der fossile Radius dem der H. rustica und der ein- 

 zige Unterschied besteht darin, dass am Fossil die Kanten etwas schärfer 

 hervortreten». 



A quedlinburgi fauna a maga egészében típusos postglacíalís jel- 

 legű, Giebel tehát ott hibázott, hogy minden pontban megkülönböztetni 

 kívánta a recens faunától. 



Későbbi szerzőknél azután a tévedés fordítottját találjuk meg. Ok 

 felismerték leleteik önálló faji voltát, azonban, nem kívánva megkülön- 

 böztetni a különben is sokat vitatott jégkorszaki felosztásokat, egyszerűen 

 pleistocaen-nek jelölték meg azokat a leleteket is, amelyek pedig 

 phylogenetikailag is, de tipusosan is ma csakis praeglacialisoknak nevezhetők. 



így például Parker W. K. (18ó5) és Lydekker R. (1890) Malta 

 szigetének pleistocaen barlangi üledékeiből (pleistocene cavern deposit) 

 a következő madarakat írták le: Oyps melitensis L\d., Grus melitensis 

 LvD. Cygnus Falconeri Parker. 



A keselyű Lydekker szerint «allied in osteological characters to the 

 large Griffon Vulture of Southern;Europe».A darut ugyanő két déli daruval 

 (Grus antigone és G. australiaca) veti egybe, a hattyú pedig a mai európai 

 hattyúktól élesen megkülönböztethető és így nyilvánvaló, hogy kihalt. 



A legtipikusabb praeglacialís omis, amelyet a régebbi irodalomból 

 ismerek az, amelyet Lydekker 1891-ben Sardinia, Corsica és Távolára 

 szigeteiről, a Monte San Giovanni csontbrecciájából. Toga brecciájából, 

 illetve a Pietro Tamponi barlangból írt le. 



E három lelőhelyről, amelyek közül a Monte San Giovanne-i épp úgy 

 csontbrecciából került napvilágra, mint a magyarországiak, a követ- 

 kező madarakat írta le Lydekker : ragadozók: Bubo cfr. cinerasceiis 

 GuERiN (északafrikai típus), Milvus cfr. icinus Savigny, Aquila sp., Vultur 

 cf. monachus L. ; k é k c s ó k a : Co raclas cfr. aby ssinica Büdd. Éneklők: 

 Corvus corone L., Coccotliraustes vulgaris L., Pyrrliula europaea, Fringilla 

 coelebs, Serinus liortulanus, Alauda arborea, Tardus musicus, Turdus merula. 



