.MAD.ÁRVÉDb;Li:M ÉS OVŰRŰJEI.ZÉS ALGYÓüYON 1917-BEN 229 



Megfigyeltük oly módon, hogy az egész tél folyamán újabb és 

 újabb jövevények érkeztek, melyek az előző hetekben és hónapokban 

 nem fordultak meg etetőnknél. December közepéig például minden 

 eddig megjelent széncinegét meggyűrüztünk volt: számszerint 16-ot. 

 A januári és februári nagy havazások idején e szám végül 31 -re emel- 

 kedett. Főleg oly napokon, mikor nagyon rosszra fordult az időjárás, 

 mutatkoztak nagyobb számban új jövevények. Viszont a szanatóriumi 

 telep távolabbi épületeinél is észleltünk meggyűrűzött cinegéket, jeléül 

 annak, hogy nemcsak egyedül verandánkon láttak élelem után. 

 Február 13-án túl már nem mutatkozott több gyűrűnélküli cinege 

 etetőnk táján. 



A meggyűrűzött cinegéKet a költés idején is figye- 

 lemmel kisértük. Felismerhető módon általunk gyűrűzött madarakat — 

 még pedig a téli etetés alkalmából gyűrűzötteket — 13 esetben 

 figyeltünk meg a fészek mellett, illetve keltés közben, még pedig 

 aránylag véve mind közel a téli etetés helyéhez. A megfigyelt gyűrűs 

 madarak közt volt: 11 széncinege, 1 kékcinege és 1 csuszka. A gyűrű 

 számát 5 széncinegénél, 1 kékcinegénél és 1 csuszkánál sikerült meg- 

 állapítani. 



Nagyon valószínű, hogy a jelölt madarak még nagyobb számban 

 fészkeltek telepünkön ; a költés és fiókanevelés idején azonban nem 

 akartuk a madarakat túlsókat háborgatni; a távolabbi odvak lakóinak 

 megfigyelése pedig nehézségekbe ütközött. 



Azt is megállapítottuk azonban, hogy a téli etetés helyének köz- 

 vetlen közelében oly madarak is fészkeltek, melyek nem voltak meg- 

 gyűrűzve, melyek tehát csakis a fészkelési időszak kezdetén vagy rövid- 

 del ezelőtt költöztek át fészkelőtelepünkre. 



Megállapítható tehát ezek alapján, hogy a téli etetőnél gondozott 

 madaraink jó része a téli etetés helyének közvetlen közelében költ, 

 hogy a költőpárok azonban új jövevények útján is gyarapodnak. Ez áll 

 a széncinegére is, de főleg a kékcinegére, mely utóbbinak száma a köl- 

 tés idején tetemesen meghaladja a téli etetőhöz járókét. A kékcinege 

 fészkelőtelepünk táján csakis a költés idején található nagy számban, 

 a költés befejeztével azonnal elhagyja telepünket — nagyon kevés pél- 

 dány kivételével — s csakis a következő év tavaszán tér ismét vissza 

 nagyobb számban. Hogy azonban túlságos messzire nem távozik a köl- 

 tés helyétől, ezt abból következtetem, hogy a tél idején a közeli erdő- 

 széleken és gyümölcsösökben kóborló cinegecsapatokban, a kékcinege 

 mindig nagyobb számban van képviselve. 



