270 KISEBB KÖZLEMÉNYEK 



E madár magyar fajnevét, a «fülemüle» jelzőt azért nyerte, mert 

 énekében a fülemüle panaszhangjaihoz hasonló «lű-lű-lű»-részlet van, 

 melyről e faj első hallásra is biztosan felismerhető. De különben is 

 valóságos fülemüle a nádi énekesek közt s vele e tekintetben csak az 

 énekes nádiposzáta (Acroceplialus palustris Bechst.) vetekedik. «Beszél- 

 gető» jellegű éneke egészben a cserregő nádi poszáta (Acroceplialus 

 streperus Vieili.) dalának ütemében halad, de ennél sokkal lágyabb és 

 zengőbb és gyakran hirtelen átcsap az énekes nádiposzáta ütemébe és 

 hangszínébe; sűrűn szólaltalja, gyakran 9-szer is megismétli a fülemüle 

 panaszhangját, mely a július 4-én kihallgatott hímnél szokatlanul mélyen 

 «lü-lú-lü»-szerűleg hangzott. 



Ez az új lelőhely is megegyezik az eddig ismertekkel. Tehát nem 

 zárt nádfal, hanem sással, gyékénnyel, fűzbokrokkal váltakozó ritkás 

 nádszéle. Csörqey Titus. 



Denevérre vadászó kába sólyom. (Falco subbuteo L.) Ez a remek 

 szabású sólyom, melyről már tudjuk, hogy időnként repülő rovarokkal 

 táplálkozik, késő estig tartó vadászata közben alkalmilag a denevért is 

 elfogja. 



Évekkel ezelőtt esti lepkékre lesve, mozdulatlanul álltam egy park 

 virágzó bokra mellett, mikor a kába a magasból közvetlen közelembe 

 vágódott, csaknem a földet súrolva. Majd meredeken felcsapott s való- 

 sággal hanyatt fordulva, elkapta a fölöttem csapongó denevért. 



Támadását nyilván azért intézte ily szokatlan irányból, mert a tisz- 

 táson uralgó félhomályban felülről csak elmosódottan láthatta volna 

 áldozatát, míg így alulról a világos égbolt felé nézve tisztán rajzolódott 

 eléje a denevér képe. 



Mint e példából látjuk, az az állítás, hogy a kába mindig felülről 

 támad, csak nappalra nézve állhat meg. Csörqey Titus. 



A Gallínula chloropirs bokrokban való fészkelése. Az Alduna árterü- 

 letén az árvizek bekövetkezése és azok eltűnése a terület képét teljesen 

 átalakítják, felforgatják s így az ptt fészkelő madárságot sokszor egész 

 rendellenes fészkelésre kényszerítik. Ennek már több igen szép példáját 

 figyeltem meg, melyek kíizül most csak a Gallinula cliloropus-\\^k érde- 

 kes fészkelését akarom megemlíteni. 



Az idén 1917-ben, május végén nagy volt a vízállás az árterüle- 

 ten; az Újvidék és Titel közti rétek is el voltak öntve, helyenként 

 1 — 2 m.-nyire. A fűz- és galagonyabokrok is tehát vízbe kerültek s az 

 ő vízben álló gallyaik közé rakták azután a Galliuula-k a fészkeiket. 

 E fészkek az árvíz idején körülbelül 10—20 cm.-re állottak a víz felett 

 s teljesen a galyak közé vannak építve, akárcsak egy szarkafészek; most 



