302 NECROLOGUS 



Ebben az állásában mintaszerűleg töltötte be azt a szerepet, amelyet a 

 gyakorlati zoologia ez ágának művelése előírt számára. Egyike volt az 

 elsőknek, akik a madártan és rovartan határkérdéseit helyesen ismer- 

 ték fel és már 1902-ben kiadott egy alapos tanulmányt a fogoly gazda- 

 sági jelentőségéről (Pozitiv adatok a fogoly — Perdix perdix L — élet- 

 módjához; Aquila X. 1902.). Hogy mennyire kijegecesedett és találó 

 nézetei voltak a madárvédelem és rovarirtás kérdésében, azt maradan- 

 dóan bizonyítja nagyértékű programmcikke, amely «Elvi szempontok a 

 madárvédelem és rovarirtás megítélésében» cím alatt az «Aquila» 1911. 

 évi XVIII. kötetében jelent meg. A vérbeli természetvizsgáló éleslátásá- 

 val a természet biológiai egyensúlyának helyreállításában látja a jövő 

 feladatát és ettől várja az egyetlen eredményt a gazdaság mezején is. 



E sorok írójának több izben vallotta meg elvét: fölvenni azt, amit 

 más már eldobott magától. Hiszen az útszéli kavics is új és új tényekre 

 taníthat. Híven elvéhez vette vizsgálat alá a kis méhtetű problémáját is. 

 (A méh és méhtetű együttélése; Kisérletügyi Közi. 1902.) Rovartani 

 tanulmányainak legértékesebb gyümölcse a «Magyar Brehm» rovar- 

 kötete, amelyet már mint fővárosi tanár (1906.) fejezett be; 1904-ben 

 ugyanis a főváros szolgálatába lépett. Ezt a vaskos kötetet Taschenbercí 

 eredetije nyomán dolgozta át lényeges módosításokkal és különösen a 

 magyarországi fauna szempontjából. Nagy erőssége : finom rajzművészete 

 is itt állott leginkább a természet szolgálatába; számos igen sikerült 

 eredeti rajzzal gazdagította a művet. Külön kell kiemelnünk a mű nyel- 

 vezetét, amely minden sorában magán viseli a HERMAN-iskola bélyegét : 

 természettudományt ad, népszerű modorban, szabatos, magyaros nyel- 

 vezettel. 



Tanári hivatása, amelyet lelkes odaadással szolgált, úgy hogy 

 1913-ban igazgatóvá választatott meg, mindjobban igénybe vette, úgy 

 hogy egyre kevesebb időt szentelhetett a természettudományoknak. 

 A cserebogár elfajtázásáról (Állattani Közi. 1907.), a mételyférgek fejlő- 

 déséről (u. o. 1908.) és főleg az agancsokról szóló tanulmányai (T. T. K. 

 98—99. pótfüzet. Állatvilág 1908., Zoológiai Lapok 1908.) és számos 

 népszerűsítő cikke (az Új Időkben, Természetben és Nimródban, vala- 

 mint több napilapban) beszédes tanúi annak a meleg szeretetnek, 

 amellyel mindenkor visszatért kedvenc témájához, minden igazság kút- 

 forrásához: a Természethez. 



Több értékes nevelésügyi tanulmányt is írt a paedagogiai szak- 

 lapokba, a polgári iskolákat pedig jó tankönyvekkel látta el (Állattan 

 1905., Embertan 1906., II. kiad. 1913.) és munkatársa volt a Révai- 

 Lexikonnak, amelyben az embertani címszavakat dolgozta fel. 



Amikor Punqur (jvui.a halálával elárvult a «Magyar állatnevek 

 szótára», Hirman ütt(') aggódva kérdezte: «Hol és mikor akad azaz ifjú 



