27 



p. 580) azou fürjeket, melyeknek igen sötéten 

 rozsdabarna, majdnem fekete a torka s a pofája, 

 « Moll )'C)i trarli fel» - (szerecsenfürj) - nek nevezi, 

 azokat pedig, a melyeknél a sötét liarantos sza- 

 lagok fehér, vagy rozsdasárga alapon vannak, 

 «Kreutzwachtel-[]ieresztes fürj)-nek. A jérczék- 

 hez még hasonló hímeket első nászruhájnkban 

 «Sandwacldel» (homoki fürj) vagy «Rolhhahn» 

 (vöröskakas) néven említi a feketetorkúakkal 

 szemben, melyeket « Kohlhah n » -(szénkakas)- nak 

 nevez. Naumann szerint a fogságban tartott 

 feketetorkú (Mohren wachte!) rendesen haránto- 

 san sávolt torkúvá (Kreutzwachtel) változik, 

 vagy tavaszra kelve, a harántos sávokon kívül 

 még egy sötét foltja is fejlődik a torka közepén. 

 Naumann a Bechstein J. M. adatait is idézi, 

 (Naturg. Deutscbl. III. p. ]40G)amely szerint 

 egy fiatal jércze fogságának második évében 

 szerecsenfürj jé (Mohrenwachtel) vált, a meny- 

 nyiben tavaszi vedlésekor feje teteje barnafeke- 

 tévé, pofája, halántéka, álla s torka sötéten 

 rozsdabarnává lett s ez az eset annyiban érde- 

 kes, hogy a fürjek kakastolluságát illusztrálja. 



A nagyságban való ingadozások már BEissoN-t 

 (Orn. I. 17C0, p. 2-51) is arra bírták, hogy meg- 

 alkossa a Perdix colurnix majort, a melylyel 

 Bkehm L. Chr. (Vög. Deutscbl. 18ol, p. 539) a 

 Coturnix mmort állította szembe. 



Gloger Const. L., ki a madarak változékony- 

 ságát kiváló figyelemmel kisérte, a «Nal Ur- 

 geschichte der Vögel Europas» czímű művében 

 (p. 550) a következőket említi a fürjről : 



«Kivált a torok színezésének s rajzolatának 

 változó volta az, a mely szinte a hihetetleuségig 

 megy s a melj'hez nem csak a hazai száraz- 

 földi, de talán egész Európa madarainál sem 

 találhatunk több hozzá foghatót. Ötven darabot 

 tarthatunk együtt, s nem akad köztük kettő sem, 

 mely nagyjából egyforma volna, mivel a szembe- 

 álló ellentétek közt, mik alig hasonlítanak 

 egj-máshoz, az összes képzelhető átmenetet meg 

 lehet találni. A legvénebbeknek s azoknak, a 

 melyek legdélibb helyen teleltek, legszebb a tor- 

 kuk, legvörösebb vagy legsötétebb. A fiatal 

 hímeknél, az őszi ruházatbelieket is beleértve, 

 a torok színezetének minden változata meg- 

 található: olykor tisztán ezüstfehér, selymesen 

 csillogó, rozsdasárga vagy rozsdással, sárgával, 

 sötétbarnával, feketebarnával tarkított fehértől 



p. 580) jene, bie eine cjnnj önnfel^roftbraunc, faft 

 fc^iuaräe £el)(e unb ebenjo gefärdte aSançien íjaben, 

 nílíof)renR)rtd[)teín» tienannt, uiiilirenb bie, 6eí 

 benen bie buuflen Ouerbtinber auf lueijîeni ober roft= 

 gelbem förnnbe ftel;en, diU-euäniaditein» ()ei§en. 

 3cnen,beníiBeibd)en nod) (ïi)n[id) jebenben^liänncfjen 

 in it)rcin erften .coc^jeitsfleibe ivib man ben 'Xiamen 

 «©anbuiadìtein» ober (Olì o t l)l)äl) n e», im 

 ©egenfntf jn ben jdparäfel^itcien, roeidie «Siit)l= 

 bäbne» fienaiuit luerben. ')lad) benifelben ííntor 

 uevioanbeln jid) bte'ì)ìol)venuiad)tein in beu (>5efancjen= 

 id;aft gemöbuHd) in .^rensroadjtcín ober fie erboíten 

 im g^rübjaíjr außer ben .Sîeblbanbern nur nod) 

 cinen bnnfíen Àfecî anf ber Keíjlniitte. 



Sie mettere xioii 9Î a u m a n n citierte Slngabe 

 S- 3){. Sedjftein'fi (iiatnrg. 3^entíd)[. III. p. 1406), 

 looimd) ei)i jungeô îiiad)te(n)eibd)en im jmeiten 

 Satjre feiner ßefangenfeaft jn einer 3Jïot)ren= 

 mad)tel mürbe, inboii ec. in ber ^rüí^íingemaufer 

 brannidjioarjen Cberfopf, buiifetn-oftbrnnne SBam 

 gen, od)läfen, .«iiui nnb Rd)ii bcfain, bat and; 

 infoferne Sntereffe, a(è ber gefdjilberte^vad in bent^ 

 íid)fter Seife einen iold)en Don .òaijnenfebrigfeit 

 barfteUt. 



5:ie ©rößenfdjioanfniujen gaben fd^on 9(. 3). 

 SSriffon (Drn. 1. 1760, p. 251) SSeranlaffung, eine 

 Perdix coturnix major 5n creiercn, ber 6br. 2. 

 33rei;m Ci'ög. ííentfd)í. 1831, p. 529) eine Cotur- 

 nix minor gegenüber ftellte. 



6 n ft a n t i n V. ©loger, ber bem 3ibänbern 

 ber ipogei feine fpecielle SUifmerffaìnfeit luibmete, 

 bemerft in feiner «ííaturgef d)id)te ber 'inigel 

 (Suropaò», 1834, p. 550, LHnmerf., ^olgenbeê 

 über bie 3Sad)teI : 



<i33efonberò bie maiuiigfaltige ■■lìerfdjiebenljcit 

 in prbnng unb 3eiá;ining ber 9.et)U getjt bei ben 

 9}iännd)en im Aniblinge roirflid) faft ine llngiaub^ 

 liri)e, uieitcr, ale bei fonft irgenb einem ber ein; 

 l)cimifd)en Sanb--, ja melleid)t überljanpt ber 

 europäifd)en SBőgel. Man fann ininbeftenè fünfjig 

 berfelben nebeneinanber halten, oí)ne bafe jroei 

 bauon einanber nngefäbr gleid) uuiren : iìibem man 

 bnvd) alle nnr benfbare Sirenjungen bie Uebergänge 

 ber entgegengefetìteften, einanber fanm mel)r äi)n- 

 lid)en, mebrfadien (ïïtreme in einanber finbet. Tie 

 älteften nnb földje, meld)e tiefer fiibíicb nberiuintert 

 babén, jeigen bie .te[;ígegenb am fd)önften nnb 

 rbtbei'ten, ober am bnnfefften nnb fd)iüärjeften. T'ie 

 jungen ÍJÍanndjen im Ä^erbfte miteiìigeredjnet, giebt 

 eê faft ade 9]erfd)ieben^eiten t)on äumeilen rein 

 filbenoeifier,feibÍ9:gIan3enber,rof(gelberobenüei6er 

 iDib roftfavb^, gelb^ bnnfcl^ unb fd)U)ar,ibraun ge; 



i' 



